УХВАЛА

13 листопада 2023 року 
м. Київ

cправа №  911/2190/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:                  
Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.,
перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Папірленд-Плюс"
на рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2022 (суддя   Карпечкін   Т.   П.)
і постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 (головуючий суддя Станік С. Р., судді Тищенко О. В., Шаптала Є. Ю.) 
у справі № 911/2190/21
за позовом Вишгородської міської ради
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Папірленд-Плюс" і 2)   Вишгородської районної державної адміністрації Київської області 
про визнання укладеною додаткової угоди,    
ВСТАНОВИВ:
12.01.2022 рішенням Господарського суду Київської області, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023, позовні вимоги задоволено повністю.
12.09.2023 скаржник надіслав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2022 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 у справі №   911/2190/21. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2023 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Случ   О.   В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил   С.   К.
Ухвалою Верховного Суду від 10.10.2023 касаційну скаргу залишено без руху. Надано скаржникові строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме, вказано на необхідність подання заяви (клопотання) про поновлення строку на касаційне оскарження разом із наведенням інших підстав для поновлення такого строку. 
На виконання вимог вказаної ухвали скаржник 23.10.2023 надіслав до суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. 
Колегія суддів, розглянувши клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження, дійшла висновку, що підстави, які наводить у ній скаржник, не можуть вважитися поважними з огляду на таке.
Відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу.
У своєму клопотанні про поновлення строків (після усунення недоліків), скаржник зазначив, що він був позбавлений можливості своєчасно у встановлені процесуальним законом строки подати касаційну скаргу у зв`язку з "повномасштабною агресією проти України" та неможливістю Товариства функціонувати в звичайному режимі, а також зазначає, що Товариство перебувало у простої і не здійснювало господарську діяльність взагалі. 
Також зазначив, що додатковою угодою від 01.03.2023 року дію договору про надання правової допомоги від 21.09.2021 було призупинено у зв`язку з оголошенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Папарленд-Плюс" простою. 
З огляну на вказане зазначає, що представник скаржника не мав повноважень щодо отримання копії оскаржуваної постанови в строк до 05.06.2023, а працівники Товариства також не були уповноважені на отримання оскаржуваної постанови, так як були звільнені від обов`язку бути присутніми на робочому місці на час простою. 
Інших підстав для поновлення пропущеного процесуального строку скаржник у своєму клопотанні не навів. 
Суд вважає за необхідне повторно зазначити, Частиною першою статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідної заяви скаржника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.
Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.
Посилання скаржника на те, що він не зміг вчасно подати касаційну скаргу, у зв`язку із запровадженням простою на Товаристві, а також те, що між Товариством і його представником було призупинено дію договору про надання правової допомоги, не можуть бути розцінені судом як поважні причини чи непереборні обставини для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки усі доводи зводяться до внутрішньої організації роботи самого скаржника та його взаємовідносин з його представником та співробітниками.
Щодо посилань скаржника на "повномасштабну агресію проти України", суд зазначає, що такі обґрунтування не можуть бути визнано поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки скаржник жодним чином не обґрунтовує, яким чином введення воєнного стану саме по собі призвело до неможливості вчасно отримати копію оскаржуваної постанови.  
За змістом статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України з 1997 року, кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у контексті Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії").
Можливість відновлення пропущеного процесуального строку пов`язана із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Проте скаржник у своєму клопотанні, після усунення недоліків, не навів достатніх обґрунтувань пропуску процесуального строку, які можна було б вважати непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Зважаючи на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у клопотанні про поновлення строку (після усунення недоліків) не наведено достатнього обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, а також не зазначено об`єктивних непереборних обставин, що стали причиною його пропуску строку, у зв`язку з чим колегія суддів визнає наведені підстави неповажними та відмовляє у його задоволенні.
Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 292 Господарського процесуального кодексу України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.
Виходячи з наведеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Папірленд-Плюс" на рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2022 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 у справі № 911/2190/21.
За таких обставин, керуючись статтями 234, пунктом 4 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Папірленд-Плюс" на рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2022 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 у справі № 911/2190/21.
2. Матеріали касаційної скарги повернути скаржникові разом з доданими до неї додатками. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 О. В. Случ 

Судді                                                                                           Н. О. Волковицька   

                                                                                           С. К. Могил