ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року 
м. Київ

cправа №  903/639/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,
розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу  Гураля Володимира Володимировича 
на ухвалу Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 (суддя Якушева   І.   О.) та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 (Мельник О. В. - головуючий суддя, судді Гудак А. В., Олексюк Г. Є.) у справі 
за позовом Заступника керівника Володимирської окружної прокуратури
до 1) Нововолинської міської ради,
2) Гураля Володимира Володимировича ,
3) ОСОБА_2 
про визнання незаконним та скасування рішення в частині, визнання недійсним договору,
1. Короткий зміст судових рішень у справі
1.1. 10.07.2023 заступник керівника Володимирської окружної прокуратури звернувся до суду із заявою від 07.07.2023 №50/1-1772вих-23  про забезпечення позову у справі №903/639/23.
У позовній заяві, яка надійшла до суду 20.06.2023 і яку ухвалою від 26.06.2023 прийнято судом, відкрито провадження у справі і призначено підготовче засідання на 02.08.2023,       заступник керівника Володимирської окружної прокуратури просить визнати незаконним та скасувати абзац 3 пункту 1 рішення Нововолинської міської ради від 25.06.2020 № 37/32 «Про клопотання Гураля В.В. »; визнати недійсним договір від 17.08.2020 № 1329 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договору подальшого відчуження) від 26.04.2019 № 922.
На обґрунтування позовних вимог заступник керівника Володимирської окружної прокуратури посилається на те. що Нововолинська міська рада рішенням №37/32 від 25.06.2020 протиправно, всупереч вимог ч.ч.4, 7 ст.27 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» (в редакції на час прийняття рішення) надала згоду на внесення змін до п.4.1. договору; договором від 17.08.2020 протиправно, всупереч вимог Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» сторонами внесено зміни до п.4.1. до договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва від 26.04.2019 № 992, яким абзац 3 викладено у новій редакції.
1.2. Ухвалою Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 заяву заступника керівника Володимирської окружної прокуратури про забезпечення позову задоволено частково.
Заборонено Нововолинській міській раді Волинської області та її виконавчим органам, до повноважень яких належить прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, вчиняти дії, пов`язані із прийняттям в експлуатацію об`єкта будівництва - багатоквартирного житлового будинку по вул. Стуса, 2-а в м.Нововолинську, Волинської області та видачею сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - багатоквартирного житлового будинку по вул. Стуса, 2-а в м. Нововолинську, Волинської області . 
Відмовлено у задоволенні заяви в частині забезпечення позову та заборони відповідачу- ФОП Гуралю В.В., а також іншим фізичним та юридичним особам, вчиняти дії, пов`язані із зверненням до органів державного архітектурно-будівельного контролю про прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва - багатоквартирного житлового будинку по вул. Стуса, 2-а в м.Нововолинську, Волинської області, та видачею сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - багатоквартирного житлового будинку по вул. Стуса, 2-а в м. Нововолинську, Волинської області .
Ухвала мотивована тим, що якщо буде прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт - багатоквартирний житловий будинок по вул. Стуса, 2-а в м. Нововолинську, Волинської області , то за умовами оспорюваного прокурором договору від 17.08.2020 № 1329 це призведе до того, що відповідач 2 - ФОП Гураль В.В. фактично не буде виконувати зобов`язання, визначені виконавчим комітетом Нововолинської міської ради в умовах продажу об`єкту нерухомості від 19.06.2017, а також в умовах договорів купівлі-продажу від 18.07.2017 та від 26.04.2019, зокрема, використовувати предмет договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди - 1465,2 м.кв.", оскільки об`єкт будівництва - багатоквартирний житловий будинок по вул. Стуса, 2-а в м. Нововолинську, Волинської області, уже буде прийнято в експлуатацію за існуючим проектом будівництва, у якому не передбачено будівництво медичного центру площею не менше існуючої споруди, тобто, не менше 1465,2 м.кв.
Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу-1 вчиняти дії, пов`язані із прийняттям в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту - багатоквартирного житлового будинку по вул. Стуса, 2-а в м. Нововолинську, Волинської області, унеможливить ефективне поновлення та захист порушених інтересів територіальної громади міста Нововолинська та не забезпечить виконання відповідачем-2 ФОП Гуралем В.В. зобов`язань щодо використання предмету договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди - 1465,2 м.кв.
Окрім цього, у випадку вчинення під час судового розгляду справи № 903/639/23 відповідачем -1 Нововолинською міською радою дій, пов`язаних із прийняттям в експлуатацію об`єкта будівництва - багатоквартирного житлового будинку по вул. Стуса, 2-а в м. Нововолинську, Волинської області, постановлене у цій справі рішення (у разі задоволення позову) залишиться фактично не виконаним, оскільки прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію зробить неможливим виконання сторонами, зокрема, ФОП Гураль В.В. зобов`язань за договором купівлі-продажу від 26.04.2019 № 922 - використання предмету договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди - 1465,2 м.кв.
У випадку, якщо не вжити заходів забезпечення позову і не заборонити відповідачу-1 здійснювати дії щодо введення в експлуатацію згаданого об`єкта нерухомості, то це в подальшому може призвести до неможливості відновити порушені інтереси територіальної громади.
Невжиття заходів забезпечення позову у формі заборони Нововолинській міській раді та її виконавчим органам, до повноважень яких належить прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, вчиняти дії, пов`язані із прийняттям в експлуатацію об`єкта будівництва - багатоквартирного житлового будинку по вул. Стуса, 2-а в м. Нововолинську, Волинської області, та видачею сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, може позбавити позивача ефективного способу поновлення порушених прав, за захистом яких він звернувся з позовом до суду, а також може виникнути ситуація, коли позивач без нових звернень до суду не зможе поновити свої права.
Про необхідність вжиття заходів забезпечення позову свідчить також той факт, що в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва 05.07.2023 створено акт готовності об`єкта до експлуатації за номером АС01:0545-2162-1885-9260, що вказує на розпочату процедуру введення багатоквартирного житлового будинку по вул. Стуса, 2-а в м. Нововолинську в експлуатацію.
У випадку прийняття судом рішення про визнання незаконним та скасування пункту 2 рішення Нововолинської міської ради від 25.06.2020 № 37/32 та визнання недійсним договору від 17.08.2020 № 1329, яким внесено зміни та доповнення до договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (договору подальшого відчуження) від 26.04.2019 № 922, що призвело до зменшення зобов`язань ФОП Гураля В.В. за відповідними правочинами, сторони у справі, в тому числі відповідач 2 - ФОП Гураль В.В., повернуться до виконання попередніх зобов`язань, визначених виконавчим комітетом Нововолинської міської ради в умовах продажу об`єкта нерухомості від 19.06.2017, а також в умовах договорів купівлі-продажу від 18.07.2017 та від 26.04.2019, тобто, до виконання зобов`язання використовувати предмет договору під медичний центр площею не менше існуючої споруди (існуюча площа забудови складала 1465,2 м.кв).
У частині заборони відповідачу-2 - ФОП Гуралю В.В., а також іншим фізичним та юридичним особам, вчиняти дії, пов`язані із зверненням до органів державного архітектурно-будівельного контролю про прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва - багатоквартирного житлового будинку по вул.Стуса, 2-а в м.Нововолинську, Волинської області, та видачею сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - багатоквартирного житлового будинку по вул.Стуса, 2-а в м.Нововолинську, суд відмовив, оскільки звернення з проханням про прийняття об`єкта в експлуатацію - це право замовника, яке не може бути обмежене. 
1.3. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 у справі № 903/639/23 ухвалу Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції погоджуючись із мотивами суду першої інстанції додатково акцентував увагу на тому, що обраний спосіб забезпечення позову співвідноситься з предметом позову, а тому існує конкретний зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, відтак вжитий судом першої інстанції захід до забезпечення позову спроможний забезпечити ефективний захист порушених прав та інтересів у випадку задоволення позову. На думку суду, застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу-1 приймати об`єкт в експлуатацію на період розгляду справи не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших відповідачів, оскільки не впливає на їх господарську діяльність, а лише запровадить певні обмеження на певний період часу, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду судом позову, а в разі задоволення позову - сприятиме ефективному захисту прав позивача в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
2.1. Гураль В. В. звернувся із касаційною скаргою в якій просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 та ухвалу Господарського суду Волинської області від 25.07.2023 у справі № 903/639/23 в частині задоволення заяви про забезпечення позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
На думку скаржника, прокурором не доведено яким чином може бути утруднене виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову і яким чином такий захід забезпечення позову стосується предмету спору та його сторін. Крім того, в оскаржуваних ухвалі та постанові не вказано обґрунтованих підстав, яким чином дані дії можуть вплинути на виконання рішення суду або позбавити позивача ефективного способу захисту порушених прав. Суди не звернули уваги на те, що предметом спору є вимоги немайнового характеру і відсутні ризики можливого невиконання рішення суду враховуючи характер спору. Суди вийшли за межі предмету позову та позовних вимог вказавши на те, що поданий прокурором позов та обраний спосіб захисту спрямований на те, щоб фактично зобов`язати Гураля В.В. виконати умови договору купівлі-продажу від 26.04.2019 №922, оскільки вказаний договір не є предметом спору у даній справі
Спірні заходи забезпечення позову впливають на права та охоронювані законом інтереси ОК «ЖБК «Краєвиди Волині», який є замовником будівельних робіт щодо об`єкта будівництва та користувачем земельної ділянки на якій здійснюється відповідне будівництво. 
Водночас відповідно до практики Верховного Суду, під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, що не пов`язані з предметом спору.
Будь-яких доказів того, що відповідачам, в тому числі Гуралю В.В. , належить будинок по вул. Стуса, 2-а в м. Нововолинську, Волинської області матеріали справи не містять. Також поза увагою суду залишились положення дослідженого судом договору суперфіцію, укладеного між Гуралем В.В. та ОК «ЖБК «Краєвиди Волині», що право власності на зведені суперфіціарієм об`єкти нерухомості на земельній ділянці відповідно до цього договору належать суперфіціарію, тобто ОК «ЖБК «Краєвиди Волині».
Вжиті заходи забезпечення позову порушують права ОК «ЖБК «Краєвиди Волині» та його членів, які придбали квартири, але через дії суду не мають можливості здати законно побудований будинок до експлуатації та зареєструвати право власності на придбані квартири.
Апеляційний суд залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін не звернув увагу на ту обставину, що суд першої інстанції фактично забезпечив позов прокурора не у справі № 903/639/23, а для майбутніх звернень прокурора до суду з позовами для поновлення порушених прав.
2.2. У відзиві на касаційну скаргу прокурор вказує на безпідставність доводів скаржника, вважає, що заходи забезпечення позову пов`язані із предметом спору і наддадуть змогу ефективно захистити порушені права. 
3. Позиція Верховного Суду 
3.1. За змістом статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
3.2. Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені у ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
3.3. Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 ГПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (стаття 136 ГПК України).
Відповідно до частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (частина третя статті 137 ГПК України).
Відповідно до частини четвертої      статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Згідно з частиною одинадцятою статті 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
У кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №       910/1040/18.
3.4. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. (Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17 та у постанові Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 922/599/19).
3.5. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Зазначений висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 904/1513/22. 
3.6. Як слідує із оскарженої постанови, суд апеляційної інстанції посилався на те, що обраний спосіб забезпечення позову співвідноситься з предметом позову, а тому існує конкретний зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги. На думку суду, застосування заходів забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших відповідачів, оскільки не впливає на їх господарську діяльність.
Верховний Суд не може погодитися із такими висновками апеляційного господарського суду. Попри посилання на те, що заходи забезпечення позову співвідносяться із предметом позову, суд апеляційної інстанції не навів аргументів у контексті припису частини четвертої статті 137 ГПК України про те, що відповідні заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Зокрема, суд не досліджував межі предмета позову та співвіднесення їх із  заявленими заходами забезпечення позову та, відповідно, негативними наслідками саме у цьому взаємозв`язку. Як наслідок, суд не звернув увагу на необхідність встановити можливість справедливого та ефективного захисту порушених прав з огляду на зміст позовних вимог у разі задоволення відповідної заяви про забезпечення позову та чи може вважатися таке забезпечення адекватним. 
3.7. Крім того,  судом апеляційної інстанції не було надано належної правової оцінки    всім доводам, зазначеним скаржником у апеляційній скарзі. Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначав про те, що вжиті заходи забезпечення позову порушують права ОК «ЖБК «Краєвиди Волині» та його членів, що також слідує із положень договору суперфіцію, укладеного між Гуралем В.В. та ОК «ЖБК «Краєвиди Волині», а саме про те, що право власності на зведені суперфіціарієм об`єкти нерухомості на земельній ділянці відповідно до цього договору належать суперфіціарію, тобто ОК «ЖБК «Краєвиди Волині».
Таким чином, за наявності відповідних доводів, суд апеляційної інстанції не дослідив чи вжиті заходи забезпечення позову не призводять до обмежень прав та охоронюваних інтересів осіб, які не є учасниками судового процесу і не були зазначені заявником у заяві про забезпечення позову.
Застосовуючи заходи забезпечення позову судам слід враховувати, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, та у випадку дійсного порушення права заявника, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.
3.8. Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції не дослідив усіх обставин, які є ключовими у контексті застосування статті 137 ГПК України, не оцінив заявлені заходи забезпечення позову з огляду на їх співмірність та адекватність, а також не врахував доводи щодо можливого порушення заявленими заходами прав та інтересів осіб, не залучених до справи. 
4.   Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та норми права, якими керувався суд
4.1.    Відповідно до статей 308, 310 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
4.2. Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
5.    Розподіл судових витрат
5.1. З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами вирішення спору.
Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Гураля Володимира Володимировича задовольнити частково. 
Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 у справі № 903/639/23 скасувати, справу передати на новий розгляд до Північного-західного апеляційного господарського суду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Головуючий                                                                                Н. О. Волковицька

Судді                                                                                          С. К. Могил 

                                                                                          О. В. Случ