ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року 
м. Київ

cправа №  909/869/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н.О.,
секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,
за участю представників:
позивача - Савчука В. Р. (адвокат),
відповідача - Баранишиної Л. В. (у порядку самопредставництва),
третіх осіб - не з`явилися,  
розглянув касаційну скаргу Державного підприємства "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03.01.2023 (суддя Фанда О. М.) та постанову Західного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 (головуючий - Галушко Н. А., судді Желік М. Б., Орищин    Г.    В.) у справі 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Слот-Інвест"
до Державного підприємства "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях,  
2) Міністерства аграрної політики та продовольства України
про визнання дій по відмові у погодженні здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна незаконними та зобов`язання вчинити дії.
Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. У жовтні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Слот-Інвест" (далі - ТОВ    "Слот-Інвест", Товариство, Орендар, позивач) звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Державного підприємства "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" (далі - ДП "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції", Підприємство, Балансоутримувач, відповідач), за участю третіх осіб: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях  (далі - РВ ФДМУ по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, Орендодавець, третя особа-1), Міністерства аграрної політики та продовольства України (далі - Мінагрополітики України, Міністерство, третя особа-2), про: 1)    визнання незаконною та скасування відмови ДП    "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" від    27.09.2022 у наданні ТОВ "Слот-Інвест" згоди на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна (далі - орендована будівля, об`єкт оренди), яке знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Галицька, 12 (далі - оспорювана відмова); 2) зобов`язання Підприємства надати Товариству згоду на здійснення невід`ємних поліпшень об`єкта оренди з посиланням на положення статей    759, 760, 778 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частин 1, 4- 6 статті 21 Закону України    від    03.10.2019 №    157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна", введеного в дію з    01.02.2020 (далі - Закон України №    157-ІХ), пунктів 153, 158 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від    03.06.2020 № 483 (далі - Порядок №    483).
2. Позовна заява обґрунтовується тим, що оспорювана відмова Балансоутримувача порушує законні права та інтереси Товариства як орендаря за договором оренди державного майна від    01.10.2021 № 22/21, укладеним між РВ ФДМУ по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, ДП "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" та ТОВ "Слот-Інвест" (далі - договір оренди від 01.10.2021, договір № 22/21), оскільки унеможливлює належним чином використовувати орендовану будівлю за цільовим призначенням через незадовільний технічний стан її несучих конструкцій, що підтверджується технічним висновком від 05.10.2021, складеним на замовлення Орендаря експертом Босиком    Л.    В. Івано-Франківської філії Державним підприємством Українським державно науково-дослідним інститутом проектування міст    "Діпромісто" ім. Ю. М. Білоконя (далі - Івано-Франківська філія ДП УДНДМП "Діпромісто").
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 03.01.2023, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 18.07.2023, позов задоволено.  Визнано незаконною та скасовано оспорювану відмову. Ухвалено Підприємству надати Товариству згоду на здійснення невід`ємних поліпшень об`єкта оренди.
4. Рішення та постанова мотивовані посиланням на положення статей 11, 15, 16, 759, 760, 778 ЦК України, 2, 21 Закону України №    157-ІХ, пунктів 2- 8 Порядку надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, затвердженого наказом ФДМУ від 03.10.2006 № 1523, статей    4, 74, 76- 79, 86, 237, 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), застосовуючи які суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог з тих підстав, що, зважаючи на наявні в матеріалах справи акт візуального обстеження нерухомого майна або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від    23.09.2021 (далі - акт візуального обстеження від    23.09.2021) і технічний висновок від    05.10.2021 (далі - технічний висновок від    05.10.2021), складений експертом Івано-Франківської філії ДП    УДНДМП    "Діпромісто" Босиком    Л.    В., стан орендованої Товариством будівлі потребував поліпшень, нездійснення яких унеможливлювало використання цього майна за цільовим призначенням та фактично робило би недосяжною мету оренди державного майна, тому оформлена листом Балансоутримувача від    27.09.2022 № 0210/2 відмова в наданні згоди на здійснення невід`ємних поліпшень нежитлової будівлі загальною площею 391,3 м2, розташованої за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Галицька, 12, є незаконною, такою, що суперечить умовам договору № 22/21, та порушує законні права позивача, які підлягають судовому захисту.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, ДП "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати та закрити провадження в справі. 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
6. На обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на неправильне застосування і порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, наголошуючи на тому, що: 1) на теперішній час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм частин 5, 6 статті 21 Закону України №    157-ІХ та пункту 158 Порядку № 483 в подібних правовідносинах; 2) суди належним чином не дослідили зібрані в справі докази, зокрема, акт візуального обстеження від 23.09.2021, акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від    01.10.2021 (далі - акт приймання-передачі від    01.10.2021), технічний висновок від 05.10.2021, локальний кошторис №    24-0-1-1 ремонтно-будівельних робіт (станом на    13.10.2021).
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
7. Позивач і треті особи не скористалися правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
Розгляд справи Верховним Судом 
8. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від    09.10.2023 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДП "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від    03.01.2023 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 у справі №    909/869/22 та призначено розгляд цієї справи в судовому засіданні на    07.11.2023.
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
9. 23.09.2021 представники сторін підписали акт візуального обстеження нерухомого майна, зі змісту якого вбачається, що при візуальному обстеженні нежитлового двоповерхового адмінприміщення загальною площею 391,3 м2, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Галицька, 12, було виявлено таке: покрівля - протікає; стіни І-ІІ поверх - частково обшиті гіпсокартоном, наявні тріщини, є сліди відмокання; стіни ІІ-й поверх - є сліди відмокання; стеля І-й поверх - в задовільному стані; стеля ІІ-й поверх - є сліди відмокання; підлога ІІ-й поверх - є сліди відмокання та гниття; підлога І поверх - частково провалюється; вікна - стан задовільний; двері - стан задовільний; підвал - обсипаються стіни, обвалюється перекриття.
10. 01.10.2021 між РВ ФДМУ по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (Орендодавець), ТОВ "Слот-Інвест" (Орендар) та ДП "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" (Балансоутримувач) на підставі результатів аукціону, який відбувся 03.09.2021, укладено договір № 22/21, згідно з пунктами 2.1, 4.1 "Незмінюваних умов" якого Орендар вступає в строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі майна, який підписується між Орендарем і Балансоутримувачем одночасно з підписанням цього договору.
11. В пунктах 5.1, 5.2, 6.1 "Незмінюваних умов" договору оренди від 01.10.2021 його сторони погодили, що Орендар, зокрема, має право здійснювати невід`ємні поліпшення майна за наявності рішення Орендодавця про надання  згоди, прийнятого відповідно до Закону України №    157-ІХ та Порядку № 483. Порядок отримання Орендарем згоди Балансоутримувача та Орендодавця на проведення відповідних видів робіт, передбачених пунктом 5.1 цього договору, порядок отримання орендарем згоди Орендодавця на зарахування витрат на проведення цих робіт за рахунок орендної плати і умови, на яких здійснюється таке зарахування, а також сума витрат, які можуть бути зараховані, визначаються Порядком №    483. Орендар зобов`язаний забезпечувати збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню та псуванню, тримати майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно в належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати заходи протипожежної безпеки.
12. Пунктами 7, 12.1 "Змінюваних умов" договору № 22/21 передбачено, що майно може бути використане Орендарем за будь-яким цільовим призначенням на розсуд Орендаря. Строк договору - 5 років з дати набрання чинності цим договором.
13. На виконання умов договору оренди від 01.10.2021 між Орендарем і Балансоутримувачем підписано акт приймання-передачі від 01.10.2021.
14. Після проведення візуального огляду за участю представників Балансоутримувача та Орендаря Товариство замовило в Івано-Франківській філії ДП УДНДМП "Діпромісто" виготовлення технічного висновку щодо технічного стану конструкцій орендованого ТОВ    "Слот-Інвест" будинку за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Галицька, 12.
В технічному висновку від 05.10.2021 експертом Босиком    Л.    В. зазначено про незадовільний стан несучих конструкцій будинку в цілому та його значний фізичний та моральний знос, а також оцінено загальний технічний стан будинку як вкрай незадовільний (обмежене виконання елементами будівлі своїх функцій в зв`язку з тривалою службою експлуатації - більше 80 років).
15. У зв`язку з наведеними обставинами ТОВ    "Слот-Інвест" підготувало пакет документів і 23.10.2021 надіслало на адресу ДП "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" та Мінагрополітики України клопотання до про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Галицька, 12.
У поданих клопотаннях позивач зазначив про відсутність у нього наміру звертатися з клопотанням про зарахування витрат на здійснення невід`ємних поліпшень в рахунок орендної плати та додав до вказаних клопотань усі необхідні документи, а саме: календарний графік виконання ремонтних робіт, оригінал технічного висновку щодо технічного стану конструкцій орендованої будівлі; оригінал проектних пропозицій.
16. 25.11.2021 Підприємство надіслало Товариству відповідь на клопотання від 21.10.2021, у якій повідомило, що з приводу порушеного ТОВ "Слот-Інвест" питання Балансоутримувач звернувся з листом до Мінагрополітики України як уповноваженого органу управління, вказавши, що після отримання відповіді Міністерства позивач буде поінформований додатково.
В зв`язку з неотриманням відповіді Балансоутримувача впродовж тривалого часу, Орендар звертався до третіх осіб із листами від    14.01.2022, від 04.04.2022, 24.06.2022, від 22.08.2022, в яких зазначав про неможливість використання орендованого майна в підприємницькій діяльності та про необхідність проведення невід`ємних поліпшень орендованої будівлі.
17. В жовтні 2022 року Товариство отримало від Підприємства лист-відмову від 27.09.2022 №    0210/2, в якому відповідач, посилаючись на акт візуального обстеження від 23.09.2021 та на факт підписання сторонами договору № 22/21 без зауважень, вказав, що стан об`єкта оренди не перешкоджає проведенню Орендарем виду діяльності, передбаченого договором оренди від    01.10.2021.
Позиція Верховного Суду
18. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши в межах вимог касаційної скарги наведені у ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.
19. Підприємство в поданій касаційній скарзі посилається на наявність підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 287 ГПК України, а саме: якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.
20. В основу оскаржуваних рішення та постанови покладено висновок місцевого та апеляційного господарських судів про доведеність Товариством належними та допустимими доказами, а саме актом візуального обстеження від 23.09.2021 і технічним висновком від    05.10.2021 передбачених законом підстав для надання Балансоутримувачем згоди на здійснення невід`ємних поліпшень орендованої будівлі в зв`язку з її незадовільним технічним станом, чим зумовлювалася неможливість використання об`єкта оренди за цільовим призначенням без їх здійснення, що в свою чергу свідчить про незаконність оспорюваної відмови, оформленої листом ДП "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" від 27.09.2022 № 0210/2.
Щодо позовної вимоги про визнання незаконною та скасування оспорюваної відмови
21. Колегія суддів вважає передчасним висновок судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовної вимоги про визнання незаконною та скасування оспорюваної відмови і водночас погоджується з доводами скаржника про відсутність на теперішній час висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм частин 5, 6 статті 21 Закону України №    157-ІХ та пункту 158 Порядку № 483 в подібних правовідносинах з огляду на таке.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті    287 ГПК України
22. Зі змісту пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України вбачається, що зазначена норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
23. Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України №    157-ІХ орендар державного або комунального майна має право за письмовою згодою балансоутримувача майна за рахунок власних коштів здійснювати поточний та/або капітальний ремонт орендованого майна. Балансоутримувач розглядає клопотання орендаря і протягом 10 робочих днів може прийняти одне з таких рішень з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач: рішення про надання згоди на здійснення ремонту за рахунок орендаря; рішення про відмову у наданні згоди на здійснення ремонту.
24. Пунктами 1, 2 частини 4 статті 21 Закону України №    157-ІХ визначено, що орендар може звернутися з клопотанням про отримання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень, якщо за розрахунками орендаря, підтвердженими висновком будівельної експертизи, його прогнозовані витрати на ремонт об`єкта оренди, за виключенням його витрат на виконання ремонтних робіт, що були зараховані згідно з частиною 2 цієї статті, становитимуть не менш як 25 відсотків ринкової вартості об`єкта оренди, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна станом на будь-яку дату поточного року. Рішення про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень державного майна приймає орендодавець за наявності письмової згоди балансоутримувача, а також згоди уповноваженого органу управління балансоутримувача у випадках, передбачених статутом чи положенням балансоутримувача, в порядку, встановленому Фондом державного майна України.
Таким чином, на відміну від орендодавця, який приймає рішення про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень державного майна прогнозованою вартістю не менш як 25 відсотків від ринкової вартості об`єкта оренди, Закон України №    157-ІХ жодним чином не обмежує прав балансоутримувача на прийняття рішення про надання орендарю згоди чи про відмову в наданні згоди на здійснення поточного або капітального ремонту залежно від вартості запланованого ремонту в співвідношенні до ринкової вартості об`єкта оренди.
25. Згідно з частинами 5, 6 статті 21 Закону України №    157-ІХ, на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування яких у подібних правовідносинах посилається скаржник на обґрунтування підстави касаційного оскарження, балансоутримувач орендованого майна приймає рішення про відмову у погодженні клопотання орендаря про здійснення невід`ємних поліпшень, якщо майно перебуває у задовільному стані і не вимагає додаткових поліпшень для здійснення орендарем виду діяльності, передбаченого договором оренди, або якщо поліпшення можуть бути виконані в межах поточного ремонту. Підставами для прийняття рішення про відмову у погодженні клопотання орендаря про здійснення невід`ємних поліпшень є: отримання орендарем майна в оренду без проведення аукціону або конкурсу; прийняття балансоутримувачем майна рішення, передбаченого частиною 5 цієї статті.
26. Водночас пунктом 158 Порядку № 483, на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування якого в подібних правовідносинах також посилається скаржник на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбачено, що в разі якщо за розрахунками орендаря, який отримав майно за результатами проведення аукціону або конкурсу, підтвердженими висновком будівельної експертизи, його прогнозовані витрати на ремонт об`єкта оренди, за винятком його витрат на виконання ремонтних робіт, що були зараховані згідно з пунктами 154- 156 цього Порядку, становитимуть не менш як 25 відсотків ринкової вартості об`єкта оренди, визначеної суб`єктом оціночної діяльності станом на будь-яку дату поточного року, орендар може звернутися з клопотанням про отримання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень. Рішення про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень або про відмову у погодженні клопотання орендаря про здійснення невід`ємних поліпшень приймається відповідно до частин    4- 6 статті 21 Закону. Після отримання відповідного клопотання та до прийняття рішення про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень орендодавцем та (або) балансоутримувачем здійснюється огляд приміщення та складається акт візуального обстеження об`єкта оренди, в якому зазначається опис стану об`єкта та до якого додаються фотографічні зображення об`єкта оренди.
27. Таким чином, положення статті 21 Закону України № 157-ІХ регулюють правовідносини щодо здійснення поліпшень і ремонту державного та комунального майна, переданого в оренду (схожий за змістом загальний висновок викладено в пункті 5.26 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від    22.02.2022 у справі №    918/753/21).
28. В постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2021 у справі №    918/977/20 (за позовом про визнання надання згоди на проведення невід`ємних поліпшень) було викладено висновок у контексті застосування положення статті 21 Закону України № 157-ІХ у разі виникнення в сторін договору, укладеного під час дії Закону України від    10.04.1992 № 2269-XII "Про оренду державного та комунального майна", спірних питань щодо виконання існуючих договорів та процедур отримання/надання згоди на здійснення поліпшень орендованого майна. 
Зокрема у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що законодавець передбачив умови та порядок продовження дії договорів, які були укладені відповідно до приписів Закону України від    10.04.1992 № 2269-XII. Разом з тим, інші дії, пов`язані з виконанням існуючих договорів (зокрема щодо надання згоди на проведення невід`ємних поліпшень), а також орендою державного та комунального майна з 01.02.2020 регулюються Законом України № 157-ІХ.
29. Разом з тим наслідки поліпшення наймачем речі, переданої в найм, визначено статтею 778 ЦК України, якою передбачено, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.
Водночас статтею 776 ЦК України передбачено, що поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт провадиться у строк, встановлений договором. Якщо строк не встановлений договором або ремонт викликаний невідкладною потребою, капітальний ремонт має бути проведений у розумний строк. Якщо наймодавець не провів капітального ремонту речі, що перешкоджає її використанню відповідно до призначення та умов договору, наймач має право: 1) відремонтувати річ, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за користування річчю, або вимагати відшкодування вартості ремонту; 2) вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Листом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 30.04.2003 № 7/7-401 надано відповідні роз`яснення та визначено, що капітальний ремонт будівлі - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель в зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також покращання планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об`єкта. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації будівлі в цілому або її частин (за умови їх автономності).
30. Отже, законодавством закріплено право наймача на проведення поліпшень майна, яке є предметом договору найму, лише за згодою наймача. При цьому положення статей 776 ЦК України та 778 ЦК України регулюють різні за своєю правовою природою відносини, а саме стаття 776 ЦК України регулює питання здійснення капітального ремонту речі, переданої у найм, що є необхідним для експлуатації такої речі за призначенням, а положення статті 778 ЦК України стосуються поліпшення речі, яка є предметом договору найму, тобто проведення певних її змін, завдяки яким покращується її стан, корисність, комфортабельність, зовнішній вигляд тощо порівняно з тим станом, в якому річ знаходилася до передачі наймачеві, без зміни функціонального призначення речі.
Схожий висновок щодо необхідності чіткого розмежування відносин проведення поточного (капітального) ремонту та здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна, які є предметом окремого правового регулювання, викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від    29.03.2018 у справі №    925/1554/15, від    07.06.2018 у справі №    924/678/17, від 20.02.2020 у справі № 916/685/17 зі спорів про відшкодування орендарю вартості проведеного капітального ремонту або невід`ємних поліпшень нерухомого майна, що належить до державної або комунальної власності.
31. Зважаючи на викладене вище, колегія суддів частково погоджується з доводами скаржника про відсутність на теперішній час висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм частин 5, 6 статті 21 Закону України №    157-ІХ та пункту 158 Порядку № 483 в подібних правовідносинах, проте, ураховуючи загально-цивілістичний та законодавчий підхід, спрямований на розмежування відносин виконання капітального ремонту та здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна, встановлені судами фактичні обставини відмови Балансоутримувача в задоволенні клопотання Орендаря про надання згоди на здійснення саме невід`ємних поліпшень об`єкта оренди, а не його поточного чи капітального ремонту, та особливий (трьохсторонній) суб`єктний склад спірних орендних правовідносин, Верховний Суд вважає за необхідне сформулювати такий висновок щодо комплексного застосування положень частин 1, 4- 6 статті    21 Закону України №    157-ІХ та пункту    158 Порядку № 483 в подібних правовідносинах:
"Виходячи з системного аналізу змісту положень частин 1, 4 статті    21 Закону України від    03.10.2019 №    157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна", балансоутримувач може приймати як рішення про надання або відмову в наданні орендарю згоди на здійснення поточного чи капітального ремонту незалежно від вартості запланованого ремонту в співвідношенні з ринковою вартістю об`єкта оренди, так і рішення про надання чи відмову в наданні згоди на здійснення невід`ємних поліпшень прогнозованою вартістю менш як 25 % ринкової вартості об`єкта оренди, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна станом на будь-яку дату поточного року. Натомість орендодавець уповноважений приймати рішення про надання згоди або відмову в наданні згоди на здійснення невід`ємних поліпшень об`єкта оренди у разі, якщо підтверджені висновком будівельної експертизи прогнозовані витрати орендаря становитимуть не менш як 25 % ринкової вартості об`єкта оренди, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна станом на будь-яку дату поточного року. 
Таким чином, повноваження балансоутримувача та орендодавця законодавчо розмежовані залежно від виду виконуваних робіт (поточний, капітальний ремонт) та прогнозованої вартості невід`ємних поліпшень орендованого майна в співвідношенні з ринковою вартістю об`єкта оренди станом на будь-яку дату поточного року. При цьому, зважаючи на різну правову природу та призначення капітального ремонту і невід`ємних поліпшень орендованого майна, їх ототожнення суперечитиме нормам статей 776 та 778 ЦК України.
Водночас передбачений частинами 5, 6 статті 21 зазначеного Закону перелік підстав для прийняття балансоутримувачем або орендодавцем рішення про відмову в погодженні клопотання орендаря про здійснення невід`ємних поліпшень, до яких відносяться: 1) отримання орендарем майна в оренду без проведення аукціону або конкурсу; 2) задовільний стан майна, який не вимагає додаткових поліпшень для здійснення орендарем виду діяльності, передбаченого договором оренди; 3)    можливість виконання поліпшень у межах обсягів поточного ремонту, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Виходячи зі змісту пункту 158 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від    03.06.2020 № 483, норми його абзаців    1 і 2 з метою визначення порядку та підстав прийняття рішень щодо задоволення чи відмови в задоволенні клопотання орендаря про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна відсилають до положень частин    4- 6 статті 21 Закону України від    03.10.2019 №    157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна", однак предметом регулювання абзацу 3 цього пункту є особливості підготовчої процедури прийняття рішення про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень, зокрема, прийняттю відповідного рішення обов`язково має передувати проведення орендодавцем або балансоутримувачем огляду приміщення зі складанням акта візуального обстеження об`єкта оренди, в якому зазначається опис стану об`єкта та до якого додаються фотографічні зображення об`єкта оренди, в зв`язку з чим вказаний акт може бути доказом на підтвердження актуального стану (задовільний/незадовільний) орендованого майна в період після звернення орендаря з відповідним клопотанням. При цьому наданий з метою здійснення візуального обстеження час обмежується періодом з дати отримання клопотання орендаря орендодавцем або балансоутримувачем до дня прийняття ними рішення за результатами розгляду відповідного клопотання".
32. За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами скаржника в частині необхідності формування Верховним Судом висновків щодо питання комплексного застосування норм частин    1, 4- 6 статті    21 Закону України №    157-ІХ та пункту 158 Порядку №    483 в спірних правовідносинах з огляду на таке.
33. Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, отримала підтвердження під час касаційного провадження.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті    287 ГПК України
34. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті    287 ГПК України, скаржник посилається на неповне дослідження судами зібраних у справі доказів, зокрема, акта візуального обстеження від 23.09.2021, акта приймання-передачі від    01.10.2021, технічного висновку від 05.10.2021, локального кошторису №    24-0-1-1 ремонтно-будівельних робіт (станом на    13.10.2021).
35. Дійсно, у розумінні пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження є передбачене пунктом 1 частини 3 статті 310 цього Кодексу процесуальне порушення, яке полягає у недослідженні судом зібраних у справі доказів.
36. Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з підпунктом "в" пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.
37. Перевіряючи застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд звертає увагу на те, що, обмежившись на обґрунтування підстав задоволення позову посиланням на підтвердження незадовільного технічного стану орендованої будівлі виключно актом візуального обстеження від 23.09.2021 і технічним висновком від    05.10.2021, чим зумовлювалася потреба в здійсненні невід`ємних поліпшень з метою використання орендованого майна за цільовим призначенням, на порушення положень статей 86, 236, 269, 282 ГПК України суди попередніх інстанцій взагалі не надали оцінки тим істотним обставинам, що    спірні правовідносини регулюються нормами частин 4- 6 статті    21 Закону України №    157-ІХ та пункту 158 Порядку № 483, зі змісту яких вбачається, що саме орендодавець уповноважений приймати рішення про надання згоди або відмову в наданні згоди на здійснення невід`ємних поліпшень об`єкта оренди у разі, якщо підтверджені висновком будівельної експертизи прогнозовані витрати орендаря становитимуть не менш як 25 % ринкової вартості об`єкта оренди, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна станом на будь-яку дату поточного року (див. абзац 2 пункту 31 цієї постанови). 
38. Водночас на порушення норм суди статей 86, 269, 282 ГПК України суди залишили поза увагою та ухилилися від надання оцінки наявним у матеріалах справи доказам в їх сукупності (листу-клопотанню ТОВ "Слот-Інвест" від 21.10.2021 № 21/10, звіту про незалежну оцінку орендованої будівлі станом на    30.09.2021, складеному 08.10.2021, локальному кошторису №    24-0-1-1 ремонтно-будівельних робіт (станом на    13.10.2021), зі змісту яких вбачається, що прогнозовані витрати орендаря вочевидь становитимуть більш як 25 % ринкової вартості об`єкта оренди, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна станом на будь-яку дату поточного року, тобто як станом на 01.07.2021 (пункт 6.1 "Змінюваних умов" договору №    22/21), так і станом на 30.09.2021, що передувало поданню Орендарем відповідного клопотання.
39. Наведене не виключає наявність підстав вважати, що позивач з метою захисту своїх прав звернувся в жовтні 2021 року з клопотанням до Балансоутримувача як некомпетентного суб`єкта в спірних правовідносинах, та в свою чергу може свідчити про задоволення судом позову за рахунок неналежного відповідача, що, як наслідок, є самостійною підставою для відмови в позові (схожий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №    523/9076/16-ц, від    20.06.2018 у справі №    308/3162/15-ц, від    21.11.2018 у справі №    127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах №    570/3439/16-ц і №    372/51/16-ц, від 25.06.2019 у справі №    910/17792/17, від 11.09.2019 у справі №    910/7122/17, від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20).
40. Крім того, з урахуванням висновку, викладеного в абзаці 5 пункту 31 цієї постанови, колегія суддів звертає увагу на передчасне визначення судами попередніх інстанцій акта візуального обстеження від 23.09.2021 як належного та вірогідного доказу на підтвердження незадовільного стану об`єкта оренди орендованого майна, позаяк у розумінні абзацу 3 пункту    158 Порядку № 483 доказом на підтвердження актуального стану (задовільний/незадовільний) орендованого майна є акт візуального обстеження об`єкта оренди, в якому зазначається опис стану об`єкта та до якого додаються фотографічні зображення об`єкта оренди, що має складатися в період з дати отримання клопотання Товариства від 21.10.2021 про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень до дня прийняття орендодавцем або балансоутримувачем рішення за результатами розгляду відповідного клопотання (тобто до 27.09.2022).
41. Згідно зі статтею 767 ЦК України наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справжність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані.
42. Натомість з матеріалів справи не вбачається та судами не встановлено підписання акта приймання-передачі від    01.10.2021 Орендарем із зазначенням певних зауважень чи застережень, в тому числі щодо незадовільного технічного стану орендованої будівлі на дату її прийняття позивачем в оренду (аналогічний висновок щодо презумпції передачі в оренду майна в належному стані викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від    29.03.2018 у справі №    925/1554/15, від    18.07.2023 у справі №    914/3143/21)
У зв`язку з наведеним Верховний Суд вважає, що апеляційним судом належним чином не спростовано доводи Міністерства про те, що, приймаючи участь в аукціоні на оренду об`єкта оренди, позивач був обізнаний про технічний стан об`єкта, а саме, що об`єкт оренди потребує поточного ремонту, та, оглянувши об`єкт оренди та підписавши акт приймання-передачі від    01.10.2021, Товариство засвідчило, що розміщена на офіційному вебсайті Фонду державного майна України інформація про об`єкт оренди є достовірною, отже, позивач погодився на ті умови та стан об`єкта оренди, які були вказані в договорі № 22/21.
43. Щодо передчасного прийняття судами складеного експертом Івано-Франківської філії ДП    УДНДМП    "Діпромісто" Босиком    Л.    В. технічного висновку від 05.10.2021 як належного та допустимого доказу на підтвердження незадовільного технічного стану орендованої будівлі колегія суддів зазначає таке.
44. За змістом статті 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до частини 7 статті 98 та частини 5 статті 101 ГПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
45. У постанові від 18.12.2019 у справі №    522/1029/18 Велика Палата Верховного Суду свою позицію щодо відхилення висновку будівельно-технічного експертного дослідження від    18.08.2014 як неналежного та недопустимого доказу мотивувала зокрема тим, що в цьому експертному висновку не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.
Аналогічний висновок щодо такої обов`язкової вимоги до висновку експерта як вказівка про його обізнаність (попередження) про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та відхилення відповідного висновку як недопустимого доказу в разі недотримання вимог частини 7 статті 98 та частини 5 статті 101 ГПК України викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №    904/684/18, від 15.12.2011 у справі № 910/15946/20, від 21.09.2022 у справі № 903/692/22, від    24.10.2022 у справі № 908/1092/21, від 20.06.2023 у справі № 924/588/20.
46. Проте на порушення вимог статей 77, 86, 98, 101, 236, 282 ГПК України суди попередніх інстанцій, поклавши технічний висновок від 05.10.2021 в основу обґрунтування підстав для задоволення позову, залишили поза увагою та не перевірили цей висновок на предмет наявності чи відсутності зазначення в ньому про обізнаність (попередження) експерта Босика    Л.    В. про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.
47. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених    пунктами    1- 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.
Таким чином, за змістом пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення в сукупності з належним обґрунтуванням скаржником у поданій касаційній скарзі хоча б однієї з підстав касаційного оскарження, передбачених    пунктами    1- 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.
Натомість з мотивів, викладених у пунктах 27- 33 цієї постанови, Верховний Суд вважає, що скаржник належним чином обґрунтував у своїй касаційній скарзі наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої    пунктом 3    частини    2 статті 287 ГПК України.
48. За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами скаржника про неповне дослідження судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, зокрема, акта візуального обстеження від 23.09.2021, акта приймання-передачі від    01.10.2021, технічного висновку від    05.10.2021, локального кошторису №    24-0-1-1 ремонтно-будівельних робіт (станом на    13.10.2021), що в сукупності з підтвердженням іншої підстави касаційного оскарження, передбаченої    пунктом    3    частини    2 статті 287 ГПК України, зумовлює скасування оскаржуваних судових рішень як таких, що ухвалені судами попередніх інстанцій внаслідок неповного з`ясування обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення цього спору.
Наведене в сукупності вказує на неповне з`ясування судами фактичних обставин справи, що в свою чергу свідчить про те, що інша зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, також отримала підтвердження під час касаційного провадження, а відтак і про необхідність скасування оскаржуваних рішення та постанови з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.  
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу згоду на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна
49. На порушення положень статей 237, 238, 282 ГПК України оскаржувані рішення та постанова взагалі не містять жодного обґрунтування на підтвердження наявності підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу згоду на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна.
Водночас суди на обґрунтування висновків помилково послалися на положення пунктів 2-8 Порядку надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, затвердженого наказом ФДМУ від 03.10.2006 №    1523, оскільки не врахували втрату цим Порядком чинності ще з 03.07.2018, тобто зазначений нормативно-правовий акт вже був нечинним станом на дату оформлення відповідачем оспорюваної відмови (27.09.2022) та не регулював спірні правовідносини.
50. В свою чергу, якщо кваліфікувати вказану позовну вимогу як таку, що є похідною від позовної вимоги про визнання незаконною та скасування оспорюваної відмови (наразі оскаржувані судові рішення не містять жодних висновків з цього приводу), то аргументовані вище підстави для скасування рішення та постанови в частині задоволення відповідної основної позовної вимоги з передачею справи в цій частині на новий розгляд зумовлюють їх скасування в частині похідної вимоги, оскільки за змістом пункту 2 частини 1 статті 173 ГПК України похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). 
51. Також Верховний Суд звертає увагу судів попередніх інстанцій на таке.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити з його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Задовольняючи позовні вимоги повністю, суди першої та апеляційної інстанцій виходили, зокрема, з того, що зобов`язання Балансоутримувача надати Орендарю згоду на здійснення невід`ємних поліпшень орендованої будівлі є ефективним способом захисту прав позивача, який (спосіб) відповідає абзацу 12 частини 2 статті 16 ЦК України.
Проте, не врахувавши положень частин 1, 4-6 статті 21 Закону України №    157-ІХ, суди належним чином не дослідили, чи може заявлена до Балансоутримувача, який є суб`єктом господарювання (об`єктом оренди є майно, закріплене за Підприємством на титулі права господарського відання), вимога прийняти рішення про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна вважатися ефективним способом захисту прав Орендаря з огляду на те, що погодження здійснення невід`ємних поліпшень є лише доказом виконання сторонами обов`язків за договором оренди від    01.10.2021, а з мотивів, наведених у пунктах 37- 39 цієї постанови, надання згоди на вчинення поліпшень орендованого майна не може розглядатися як обов`язок Підприємства щодо виконання сторонами договірних зобов`язань.
Предметом позову не може бути встановлення обставин, зокрема, обов`язок оформлення документів, які виступають доказами у справі. Так, наявність згоди Балансоутримувача або Орендодавця підтверджує наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову.
52. Крім того судами залишено поза увагою норму частини 2 статті 14 ЦК України, відповідно до якої особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматися від їх вчинення.
53. Однак суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не перевірили, чи може заявлена позивачем у цій справі вимога про зобов`язання Балансоутримувача надати згоду на здійснення невід`ємних поліпшень орендованої будівлі призвести до поновлення порушеного права позивача та, в разі її задоволення, чи може бути відповідне судове рішення виконане в примусовому порядку, якщо відсутній механізм виконання такого рішення (схожий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №    905/1926/16).
54. З урахуванням викладеного вище Верховний Суд зазначає, що в розрізі позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати згоду на здійснення невід`ємних поліпшень орендованої будівлі суди попередніх інстанцій не з`ясували, чи обрав позивач належний та ефективний спосіб захисту своїх прав як орендаря.
Адже обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (такий висновок сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від    02.02.2021 у справі №    925/642/19, від    22.06.2021 у справі № 200/606/18).
55. Крім того, ухвалюючи постанову від 26.05.2021 у справі №    918/977/20 (за позовом про визнання надання згоди на проведення невід`ємних поліпшень), тобто зі спору, що виник з подібних правовідносин, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що суд не може підміняти орган місцевого самоврядування (належного орендодавця) та приймати замість нього рішення, що належать до компетенції такого суб`єкта повноважень, оскільки такі дії виходять за межі повноважень суду, визначених положеннями Конституції України та ГПК України, а відтак позов у вказаній справі не може вважатися належним та ефективним способом захисту.
56. Касаційна інстанція також звертає увагу судів попередніх інстанцій, що попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет і підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу (такий правовий висновок викладено в    постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від    06.12.2018 у справі №    902/1592/15, від 18.03.2019 у справі №    908/1165/17, від 05.06.2019 у справі №    909/452/18, від    26.09.2023 у справі №    910/2392/22).
57. Натомість з матеріалів справи вбачається, що на порушення положень статті 14, частини 3 статті    46, частини 2 статті 237 ГПК України суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, задовольняючи позов повністю, фактично з власної ініціативи присудив Підприємству надати Товариству згоду на здійснення невід`ємних поліпшень об`єкта оренди, тоді як ТОВ    "Слот-Інвест" заявило саме позовну вимогу про зобов`язання Підприємства надати Товариству згоду на здійснення невід`ємних поліпшень об`єкта оренди.
58. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених    пунктами 1, 2, 3    частини 2 статті 287 цього Кодексу.
59. Оскільки скаржник належним чином обґрунтував і довів наявність підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 287 ГПК України, то оскаржувані рішення та постанова підлягають скасуванню як такі, що ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
60. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
61. За наведених обставин висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог у повному обсязі не відповідає положенням статей 86, 236, 269, 282 ГПК України, оскільки, надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли передчасного висновку про обґрунтованість позовних вимог.
62. Отже, зазначені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 3, 4 частини 2 статті 287 ГПК України, отримали підтвердження під час касаційного провадження, що в розумінні пункту 1 частини 3 статті 310 цього Кодексу (в сукупності з відсутністю всебічного, повного та об`єктивного дослідження судами зібраних у справі доказів) є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень про задоволення позовних вимог і направлення справи на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.
63. Згідно з частиною 4 статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
64. Зважаючи на те, що порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права допустили суди першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги шляхом скасування оскаржуваних рішення та постанови і передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
65. Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду слід врахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та залежно від встановленого ухвалити обґрунтоване і законне судове рішення.
Висновки про застосування норм права
66. Враховуючи фактичні обставини справи та зважаючи на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання комплексного застосування положень частин 1, 4- 6 статті    21 Закону України №    157-ІХ та пункту    158 Порядку № 483 в подібних правовідносинах, колегія суддів вважає за необхідне в контексті комплексного застосування зазначених правових норм до спірних орендних правовідносин сформулювати такий правовий висновок:
"Виходячи з системного аналізу змісту положень частин 1, 4 статті    21 Закону України від    03.10.2019 №    157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна", балансоутримувач може приймати як рішення про надання або відмову в наданні орендарю згоди на здійснення поточного чи капітального ремонту незалежно від вартості запланованого ремонту в співвідношенні з ринковою вартістю об`єкта оренди, так і рішення про надання чи відмову в наданні згоди на здійснення невід`ємних поліпшень прогнозованою вартістю менш як 25 % ринкової вартості об`єкта оренди, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна станом на будь-яку дату поточного року. Натомість орендодавець уповноважений приймати рішення про надання згоди або відмову в наданні згоди на здійснення невід`ємних поліпшень об`єкта оренди у разі, якщо підтверджені висновком будівельної експертизи прогнозовані витрати орендаря становитимуть не менш як 25 % ринкової вартості об`єкта оренди, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна станом на будь-яку дату поточного року. 
Таким чином, повноваження балансоутримувача та орендодавця законодавчо розмежовані залежно від виду виконуваних робіт (поточний, капітальний ремонт) та прогнозованої вартості невід`ємних поліпшень орендованого майна в співвідношенні з ринковою вартістю об`єкта оренди станом на будь-яку дату поточного року. При цьому, зважаючи на різну правову природу та призначення капітального ремонту і невід`ємних поліпшень орендованого майна, їх ототожнення суперечитиме нормам статей 776 та 778 ЦК України.
Водночас передбачений частинами 5, 6 статті 21 зазначеного Закону перелік підстав для прийняття балансоутримувачем або орендодавцем рішення про відмову в погодженні клопотання орендаря про здійснення невід`ємних поліпшень, до яких відносяться: 1)    отримання орендарем майна в оренду без проведення аукціону або конкурсу; 2)    задовільний стан майна, який не вимагає додаткових поліпшень для здійснення орендарем виду діяльності, передбаченого договором оренди; 3)    можливість виконання поліпшень у межах обсягів поточного ремонту, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Виходячи зі змісту пункту 158 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від    03.06.2020 № 483, норми його абзаців    1 і 2 з метою визначення порядку та підстав прийняття рішень щодо задоволення чи відмови в задоволенні клопотання орендаря про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна відсилають до положень частин    4- 6 статті 21 Закону України від    03.10.2019 №    157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна", однак предметом регулювання абзацу 3 цього пункту є особливості підготовчої процедури прийняття рішення про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень, зокрема, прийняттю відповідного рішення обов`язково має передувати проведення орендодавцем або балансоутримувачем огляду приміщення зі складанням акта візуального обстеження об`єкта оренди, в якому зазначається опис стану об`єкта та до якого додаються фотографічні зображення об`єкта оренди, в зв`язку з чим вказаний акт може бути доказом на підтвердження актуального стану (задовільний/незадовільний) орендованого майна в період після звернення орендаря з відповідним клопотанням. При цьому наданий з метою здійснення візуального обстеження час обмежується періодом з дати отримання клопотання орендаря орендодавцем або балансоутримувачем до дня прийняття ними рішення за результатами розгляду відповідного клопотання".
Розподіл судових витрат
67. Оскільки касаційна скарга підлягає частковому задоволенню , а справа - передачі на новий розгляд, колегія суддів зазначає, що з урахуванням положень статті 129 ГПК України розподіл судових витрат у справі, в тому числі витрат на оплату послуг адвоката та судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг, має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державного підприємства "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від    03.01.2023 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 у справі №    909/869/22 скасувати.
Справу №    909/869/22 передати на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Ю. Я. Чумак

Судді                                                                                          Т. Б. Дроботова

                                                                                          Н. О. Багай