УХВАЛА

14 листопада 2023 року 
м. Київ

cправа №  917/1111/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.
за участю секретаря судового засідання - Росущан К. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях  
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.09.2023 (головуючий суддя Білоусова Я. О., судді Пуль О. А., Тарасова І. В.) 
у справі № 917/1111/22
за позовом Акціонерного товариства "Полтаваобленерго"    
до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ",    
про зобов`язання вчинити дії,  
(у судовому засіданні взяли участь представники: позивача - Баранова   В.   І., Переяславська   М.   В., відповідача - Біленко   Н.   О.) 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.          Акціонерне товариство "Полтаваобленерго" (далі - позивач, АТ "Полтаваобленерго") звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (далі - відповідач, Фонд) у якій з урахуванням заяви про зміну предмета позову просить зобов`язати відповідача провести перерахунок розміру орендної плати за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 22.09.1999 №1056 за період з 25.04.2022 по 01.07.2022 включно шляхом звільнення від фактичних витрат на внесення орендної плати.
2.          В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку із неможливістю користування майном за функціональним призначенням внаслідок істотного пошкодження об`єкта оренди наявні законодавчі підстави для звільнення орендаря від сплати орендної плати за договором.
Короткий зміст судових рішень
3.          Рішенням Господарського суду Полтавської області від 02.03.2023 відмовлено у задоволенні позовних вимог.
4.          Рішення суду обґрунтовано тим, що ні під час дії договору оренди, ні при судовому розгляді справи позивачем не надано жодних доказів знищення чи пошкодження до того рівня, що потребував би капітального ремонту усього орендованого майна (оскільки позивач просить повністю звільнити його від сплати орендної плати за весь період), враховуючи той факт, що орендоване майно знаходилося за різними адресами (м.   Кременчук, вул.   Свіштовська,2; с.   Потоки, вул.   Лісова,   20; просп.   Свободи, 8, м.   Кременчук); при поверненні майна з оренди сторонами зафіксовано пошкодження і знищення 5 об`єктів оренди; актами огляду майна від 25.04.2022, що перебуває у користуванні АТ "Полтаваобленерго" на підставі договору оренди державного майна від 22.09.1999 №1056, зафіксовано, що зазначене в актах майно не використовується, в приміщенні, де знаходиться орендоване майно, працівники позивача не перебувають, однак вказане не свідчить про достатні підстави для звільнення орендаря від сплати орендної плати у спосіб, про який просить позивач у цій справі. Також, як зазначено в рішенні, обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, оскільки не спрямований на реальний захист прав позивача.
5.          Постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.09.2023 рішення Господарського суду Полтавської області від 02.03.2023 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Зобов`язано Фонд провести перерахунок розміру орендної плати за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 22.09.1999 №1056 за період з 25.04.2022 до 01.07.2022 включно, шляхом звільнення від фактичних витрат на внесення орендної плати.
6.          Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога є вимогою про визнання відсутності права відповідача нараховувати орендну плату та відсутності обов`язку позивача, який кореспондує вказаному праву, з оплати боргу, що виникне внаслідок нарахування. Така вимога є ефективним способом захисту інтересу позивача від юридичної невизначеності у спірних правовідносинах.
7.          Суд апеляційної інстанції вказав, що положеннями пункту 127 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 "Деякі питання оренди державного та комунального майна" (далі - Порядок № 483) передбачена можливість зменшення орендної плати або тимчасове звільнення орендаря від сплати орендної плати за рішенням орендодавця на підставі заяви орендаря, до якої додані документи, що підтверджують існування відповідних обставин, або на підставі рішення суду.
8.          Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, долучені орендарем на підтвердження наявності підстав для тимчасового звільнення його від сплати орендної плати, зокрема: - інвентаризаційні описи необоротних активів (основні засоби, нематеріальні активи, інші необоротні матеріальні активи, капітальні інвестиції), пошкоджених внаслідок ракетних обстрілів російською федерацією від 09.05.2022, 23.05.2022, 27.06.2022; - акти комісії від 27.04.2022, 17.05.2022, 27.06.2022, які свідчать про те, що внаслідок ракетних обстрілів частина будівель та споруд суборендованого майна перебуває у стані, який з міркувань безпеки, потребує виконання невідкладних робіт, а саме: прибирання завалів та частковий демонтаж металоконструкцій та бетонних плит, які перебувають в аварійному стані і в будь-який момент можуть впасти та спричинити додаткові ушкодження іншим об`єктам; - акт про пожежу від 27.04.2022 за адресою: м.   Кременчук, вул.   Свіштовська, 2; - сертифікат Полтавської торгово-промислової палати від 28.06.2022 №5300-22-0309 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчено неможливість використання за цільовим призначенням орендованого майна відповідно до умов договору оренди державного майна №1056 від 22.09.1999 внаслідок ракетних ударів та значних руйнувань ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" - у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про доведення позивачем істотного пошкодження об`єкта оренди та неможливість користування орендованим майном в період з 24.04.2022 по 01.07.2022.
9.          Суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими висновки суду першої інстанції про недоведеність можливості користування всім орендованим майном, з огляду на те, що хоча договором оренди державного майна від 22.09.1999 №1056 і передбачено, що у строкове платне користування передається окреме індивідуально визначене майно (група інвентарних об`єктів) Державного підприємства Кременчуцька ТЕЦ, разом з цим, оцінюючи зміст договору в цілому та цільове призначення майна - з метою здійснення діяльності з виробництва теплової енергії та похідної продукції, а також транспортування теплової енергії, суд вказав, що в оренду було передано цілісний майновий комплекс, тобто об`єкт із закінченим циклом виробництва продукції (робіт, послуг).
10.          Руйнування покрівлі та несучих конструкцій головного корпусу, обладнання турбінного відділення, пошкодження градирні ракетними обстрілами 24.04.2022, 14.05.2022, 18.06.2022, тобто елементів які безпосередньо задіяні у виробничому процесі, унеможливлюють використання всього майна за його цільовим призначенням, що зумовило припинення виробництва теплової енергії та похідної продукції, а також транспортування теплової енергії та стало підставою для припинення роботи Кременчуцької ТЕЦ з 20 години 00 хвилин 24.04.2022, про що видано наказ №114 від 26.04.2022.
11.          За таких обставин, дослідивши, що в матеріалах справи достатньо доказів на підтвердження істотного пошкодження об`єкта оренди та неможливості користування орендованим майном з 24.04.2022 по 01.07.2022, суд апеляційної інстанції на підставі приписів пункту 127 Порядку №   483, частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), врахувавши, що такі обставини виникли під час дії договору та позивач звертався до відповідача з проханням здійснити перерахунок, дійшов висновку про наявність підстав для звільнення орендаря від сплати орендної плати у зв`язку із істотним пошкодженням об`єкта оренди внаслідок дії обставин непереборної сили. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
12.          Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.09.2023 скасувати, рішення Господарського суду Полтавської області від 02.03.2023 залишити в силі.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі (узагальнено)
13.          У касаційній скарзі відповідач посилається на застосування судом апеляційної інстанції приписів частини 6 статті 762 ЦК України без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 07.03.2023 у справі №   926/4092/21. Зазначає, що до правовідносин оренди державного майна пріоритетному застосуванню підлягають положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до положень якого звільнення орендаря від сплати орендної плати потребує дотримання спеціальної процедури, визначеної Порядком   №   483, яка в даному випадку дотримана не була.
14.          Пояснює, що внесення змін до договору оренди в частині зменшення суми орендної плати можливе було до припинення дії договору. Водночас орендар, звертаючись із відповідною заявою до орендодавця не дотримався вимог пунктів 127, 129 Порядку №   483, зокрема в частині доведення істотності пошкодження майна та неможливості користування всім орендованим майном через обставини непереборної сили.
15.          Посилається на застосування:
15.1.          приписів статті 632 ЦК України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19.08.2019 у справі №   395/499/16-ц;
15.2.          положень Порядку №   483 без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07.03.2023 у справі №   926/4092/21, від 29.11.2022 у справі №   910/791/22.
16.          Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно застосував пункт 1 частини 2 статті 16 ЦК України із посиланням на постанови Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.12), від 26.01.2021 у справі №   522/1528/15-ц (пункт 57), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18, від 03.10.2018 у справі № 529/613/17-ц, від 09.08.2023 у справі № 922/2344/22, оскільки предмети спорів у цих справах і справі № 917/1111/22 є різними, правовідносини у цих справах не подібні правовідносинам у справі № 917/1111/22 (AT "Полтаваобленерго" не заявлялась позовна вимога про визнання права).
17.          Поряд з тим, відповідач наголошує на відсутності у позивача заборгованості по орендній платі за період з 24.04.2022 по 01.07.2022.
18.          Вказує, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі №   569/17272/15-ц (провадження № 14- 338цс18), від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19) та багатьох інших стосовно того, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
19.          Також скаржник посилається на висновки Верховного Суду щодо принципу диспозитивності у господарському процесі, викладений у постанові від 01.02.2023 у справі №   914/3203/21, та щодо принципу рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, викладений у постанові від 16.03.2023 у справі №   925/400/21.
Позиція інших учасників справи
20.          АТ "Полтаваобленерго" і Товариство з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" (далі - Кременчуцька ТЕЦ) подали відзиви на касаційну скаргу, в яких вважають її доводи безпідставними та необґрунтованими. Просять залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
21.          Згідно з частинами 1 - 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
22.          Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача (скаржника), перевіривши наявність зазначеної у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судового рішення, дослідивши наведені у скарзі доводи, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду на постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.09.2023 у цій справі з огляду на таке.
23.          Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
24.          Відповідно до положень цієї норми, касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: 
-          суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; 
-          спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
25.          Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який було сформульовано у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема і вказаного вище пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
26.          При цьому, з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. 
27.          Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
28.          Водночас колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
29.          Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
30.          Проаналізувавши обставини правовідносин у цій справі та у справах, на неврахування правових висновків у яких посилається скаржник у касаційній скарзі, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що правовідносини у порівнюваних справах не є подібними з огляду на таке.
31.          Так, у справі №   926/4092/21 предметом розгляду були вимоги прокурора в інтересах держави в особі Управління комунальної власності Чернівецької міської ради до Товариства про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі та пені; розірвання договору оренди нерухомого майна; зобов`язання звільнити нежитлове приміщення, шляхом повернення об`єкта оренди Управлінню за актом приймання-передачі. 
32.          Позовні вимоги з посиланням на положення статей 258, 526, 614, 625, 629, 651, 759, 785 ЦК України, статей 193, 232, 283, 286, 291 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статей 17, 24 Закону України від 03.10.2019 № 157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна", введеного в дію з 01.02.2020 (далі - Закон України № 157-ІХ), статті 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статей 24, 25 Закону України "Про охорону культурної спадщини", статті 23 Закону України "Про прокуратуру" обґрунтовані тим, що в порушення умов договору оренди Товариство в період з травня 2020 року по серпень 2021 року (18 місяців) орендну плату вносило не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість, а також орендар не уклав охоронний договір з відділом охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради та проводив ремонтні роботи без згоди орендодавця. Враховуючи накопичену заборгованість зі сплати орендної плати та пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором, які власник спірного приміщення самостійно не стягує з орендаря, порушення інших умов договору, з метою захисту інтересів держави в особі Управління прокурор вимушений був звернутися до суду в зв`язку з невжиттям безпосередньо позивачем заходів реагування на допущені порушення.
33.          Таким чином, правовідносини у справі № 926/4092/21, на відміну від цієї справи №   917/1111/22, пов`язані розірванням договору оренди комунального майна та поверненням майна у зв`язку із тривалою несплатою орендарем орендної плати за договором.
34.          Висновки Верховного Суду, викладені у поставі від 07.03.2023 у справі №   926/4092/21, на яку посилається скаржник, щодо застосування приписів Закон України № 157-ІХ пов`язані із правовідносинами дострокового припинення договору оренди у зв`язку з несплатою орендарем орендної плати. Окрім того, у наведеній справі установлена відсутність виняткових обставин, за наявності яких відповідач упродовж 2020-2021 рр. не міг використовувати об`єкт оренди в своїй підприємницькій діяльності, в зв`язку з чим суди, з якими погодився і Верховний Суд, дійшли висновку про те, що його (відповідача) не може бути звільнено від сплати орендної плати на підставі Закону України від 30.03.2020 № 549-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV" (далі - постанова КМУ № 211). 
35.          Звідси, висновки Верховного Суду щодо відсутності підстав для застосування частини 6 статті 762 ЦК України аргументовані тим, що орендар не довів обставин неможливості використання орендованого майна в період, за який ним не сплачувалася орендна плата.
36.          Висновки ж Верховного Суду в наведеній постанові щодо застосування пунктів 127, 129 Положення №   483 зумовлені посиланням відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" (далі - постанова КМУ № 611), яка за висновком суду касаційної інстанції не застосовується до правовідносин оренди комунального майна, а має застосовуватися Порядок №   483.
37.          Висновків щодо аналізу можливості   /   неможливості зменшити розмір орендної плати або тимчасово звільнити орендаря від її сплати після припинення договору оренди (зобов`язання здійснити перерахунок) наведена постанова не містить, оскільки це питання не було спірним у справі № 926/4092/21.
38.          Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що правовідносини, які виникли у справі № 926/4092/21, не можна вважати подібними тим, що склалися між сторонами спору в справі № 917/1111/22, адже різняться вони предметом і підставами позовних вимог, змістом спірних правовідносин і фактичними обставинами спорів. Звідси, посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 07.03.2023 у справі № 926/4092/21, в обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, колегією суддів не приймаються.
39.          Декларативними і такими, що не заслуговують на увагу є посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 19.08.2019 у справі №   395/499/16-ц, правовідносини у якій стосувалися вимог здійснити перерахунок всіх платежів та банківських операцій, що були проведені між сторонами договору кредиту, та перевести в національну валюту України - гривню, та які є очевидно неподібними із правовідносинами у цій справі №   917/1111/22 щодо звільнення від сплати орендної плати у зв`язку із неможливістю користуватися орендованим майном.
40.          Аналогічне стосується згаданої скаржником справи №   752/11464/16-к, яка стосувалася підтвердження повноважень представника у кримінальному провадженні.
41.          У справі №   910/791/22 предметом розгляду були вимоги Товариства про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок орендної плати за укладеним між сторонами договором оренди нерухомого майна, що знаходиться на балансі ДУ "ННЦ "Інститут кардіології імені академіка М. Д. Стражеска" НАМН України, від 04.11.2019 та встановити орендну плату на рівні фактичних витрат на утримання майна, з посиланням на положення пункту 14 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. При цьому в прохальній частині позовної заяви не зазначено як періоду проведення перерахунку розміру орендної плати за договором, так і розміру такого перерахунку.
42.          Позовні вимоги у наведеній справі № 910/791/22 обґрунтовані неможливістю використання Товариством орендованого майна через запроваджені Урядом України обмеження та заборони, спричинені коронавірусом, внаслідок чого позивач звертався до Установи з проханням зменшити орендну плату, проте орендодавець повідомив про відсутність підстав для зменшення розміру орендної плати.
43.          У наведеній справі Верховний Суд у постанові від 29.11.2022 у справі №   910/791/22, на яку посилається скаржник, з урахуванням установлених судами фактичних обставин про недоведення орендарем призупинення діяльності в спірний період у займаних приміщеннях, відсутність включення Товариства, як орендаря державного майна з різним цільовим призначенням (медична практика, офісні приміщення) до передбаченого постановою КМУ № 611 переліку категорій орендарів, які мають право на отримання повного звільнення від сплати орендної плати або надання знижок, а також обставини здійснення позивачем поліпшень орендованих приміщень як до початку, так і після запровадження карантину, відсутності в орендаря відповідного персоналу та ліцензії на здійснення медичної практики, погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції про недоведеність передбачених частиною 4 статті 762 ЦК України підстав для зменшення розміру орендної плати за договором оренди в період дії карантину.
44.          При цьому знову ж таки, посилання Верховного Суду в наведеній постанові у справі № 910/791/22 на пункт 127 Порядку №   483 зумовлене загальними підставами застосування вказаної норми, за умови недоведення стороною у справі обставин наявності підстав для зменшення суми орендної плати (призупинення її нарахування тощо). Питання можливості   /   неможливості здійснити перерахунок орендної плати після припинення дії договору в наведеній справі також не було спірним.
45.          Наведене свідчить про те, що незважаючи на часткову схожість предмета заявлених позовних вимог у справі № 910/791/22 та у цій справі №   917/1111/22, фактично-доказова база та зміст спірних правовідносин у наведених справах суттєво відрізняється, що не свідчить про подібність правовідносин у порівнюваних справах.
46.          Звідси, посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 29.11.2022 у справі № 910/791/22, в обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, колегією суддів не приймаються.
47.          У цій частині колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що посилаючись на незгоду із висновком суду апеляційної інстанції про можливість зобов`язати орендодавця здійснити перерахунок шляхом звільнення орендаря від сплати орендної плати за певний період, за умови доведення останнім неможливості використання орендованого майна у зв`язку із істотністю його пошкодження, скаржник протилежних висновків Верховного Суду, які б слугували підставою для спростування висновку суду апеляційної інстанції, зроблених у подібних правовідносинах, не наводить.
48.          Стосовно згаданого та частково процитованого скаржником висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 16.02.2021 у справі №   921/530/18 про внесення змін у договір оренди землі щодо розміру орендної плати, то він колегією суддів відхиляється, оскільки питання дати внесення змін до договору в цій справі №   917/1111/22 не є спірним. Водночас позивач у позовній заяві чітко вказав період за який він просить звільнити його від сплати орендної плати.
49.          Посилання скаржника на безпідставне врахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду в частині ефективності обраного позивачем способу захисту (пункт 16 цієї ухвали) не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, а тому Верховним Судом до уваги не приймаються.
50.          Протилежних висновків Верховного Суду (на спростування висновків суду апеляційної інстанції про ефективність обраного способу захисту) відповідач у касаційній скарзі не наводить.
51.          У цій частині Суд вважає за необхідне звернутися до власних висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 09.08.2023 у справі №   922/2344/22, на яку також посилається АТ "Полтаваобленерго" у відзиві на касаційну скаргу.
52.          Згаданий скаржником висновок Верховного Суду щодо відповідності обраного способу захисту (пункт 18 цієї ухвали) колегією суддів до уваги не приймається, оскільки процитований скаржником висновок є загальним по відношенню до обраних способів захисту цивільного права у кожній конкретній справі та не підтверджує і не спростовує висновки суду апеляційної інстанції.
53.          Колегія суддів також зазначає, що жодної неузгодженості з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 01.02.2023 у справі №   914/3203/21, щодо принципу диспозитивності немає, позаяк у наведеній справі ці висновки стосувалися заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, однак у цій справі №   917/1111/22 відповідного процесуального питання не виникало.
54.          Аналогічне стосується посилань відповідача на висновок Верховного Суду щодо принципу рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, викладений у постанові від 16.03.2023 у справі № 925/400/21, оскільки такий висновок стосувався обставин визнання судами доказу неналежним, при цьому не надавши в порушення приписів статті 86 та статей 69, 76-79 ГПК України оцінки цьому доказу в контексті доведеності/недоведеності обставин зафіксованих у ньому. Разом з тим, у справі яка розглядається, суд апеляційної інстанції надав повну та всебічну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також доводам сторін. Протилежні доводи скаржника не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, а отже не можуть слугувати підставою для зміни чи скасування оскаржуваної постанови.
55.          Доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції установив обставини істотності (ступеню) пошкодження орендованого майна на підставі неналежних доказів, а також безпідставно установив обставини неможливості використання орендованого майна за його цільовим призначенням - здійснення діяльності для виробництва теплової енергії та похідної продукції, а також транспортування теплової енергії, по-перше, не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, передбаченими частиною другою статті 287 ГПК України, а, по-друге, направлені на переоцінку встановлених у справі обставин, зокрема, щодо доведеності позивачем обставин істотності пошкодження майна та неможливості його використання за цільовим призначенням з 24.04.2022, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції, передбачених вимогами статті 300 ГПК України.
56.          Суд зазначає, що саме лише прагнення скаржника здійснити нову переоцінку наявних у матеріалах справи доказів та перевірку обставин цієї справи з урахування його власних висновків щодо поданих доказів не є підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
57.          Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
58.          Умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення ЄСПЛ у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).
59.          Як вказала об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб.
60.          Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
61.          Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
62.          Зважаючи на те, що усі постанови суду касаційної інстанції, на які посилається Фонд у касаційній скарзі в обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, для касаційного оскарження постанову суду апеляційної інстанції, прийняті касаційним судом у неподібних справі № 917/1111/22 правовідносинах, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, на підставі наведеного вище пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України, дійшла висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача на постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.09.2023 у цій справі.
63.          Усі інші доводи касаційної скарги підставами касаційного оскарження не обґрунтовані, підставою відкриття касаційного провадження не слугували, а тому судом касаційної інстанції і не розглядаються.
Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Суд
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях на постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.09.2023 у справі № 917/1111/22.
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          О. В. Случ 
Судді                                                                                                    Н. О. Волковицька
                                                                                                    С. К. Могил