ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року 
м. Київ

cправа №  916/1573/13 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець  О.М. - головуючий,  Кондратова І.Д., Кролевець О.А., 
за участю секретаря судового засідання Шпорт В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси»
на   ухвалу Господарського суду Одеської області
у складі судді Литвинової В.В.
від   21.04.2023 
та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду 
у складі колегії суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М., Ярош А.І.,
від 26.06.2023 
за скаргою Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» на рішення начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С.
у справі за позовом   Публічного акціонерного товариства «ОДЕСЬКА ТЕЦ»
до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси»
за участю Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
про стягнення 194 202 048,52 грн,
за участю представників:
позивача: не з`явилися,
відповідача: Чехлов Ю.В.,
ВДВС: Колесник А.С.
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст заяви
Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.03.2014 у справі №  916/1573/13 позов Публічного акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» задоволено шляхом присудження до стягнення із відповідача суми основного боргу в розмірі 210  890  918,66 грн, 3% річних в сумі 2 584 255,05 грн, штрафу 7 % у розмірі 14  762  364,30 грн, пені у розмірі 7 301 032,27 грн, судового збору у розмірі 68  820,00  грн.
Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.05.2014 рішення Господарського суду Одеської області від 19.03.2014 було змінено, шляхом викладення резолютивної частини в наступній редакції: позов задовольнити частково, стягнути із відповідача основний борг у розмірі 210 890 918,66 грн, 3% річних у розмірі 2584255,05грн, пеню у розмірі 7 301 032,27 грн, судовий збір у розмірі 68 820,00 грн, в решті вимог відмовлено.
19.05.2014 господарським судом було видано наказ про примусове виконання судового рішення.
20.10.2014 року на підставі наказу Господарського суду Одеської області від 19.05.2014 року у справі №  916/1573/13 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2, в рамках цього виконавчого провадження ухвалена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 20.11.2014 винесено постанову про арешт коштів боржника.
Внаслідок укладення між сторонами у даній справі мирової угоди, яка була затверджена ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.08.2021, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮ України 18.08.2021 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №  НОМЕР_2.
Проте, як вказав заявник, на підставі постанови державного виконавця Другого Малиновського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06.09.2021 було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 на виконання постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮ України від 18.08.2021 про стягнення з Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» виконавчого збору в сумі 158760,70  грн, яка була винесене в межах виконавчого провадження №  НОМЕР_2.
Однак, на підставі наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 24.11.2021 року № 304 Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» включено (за кожним кредитором, який є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні) до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості у відповідності до вимог    Закону України № 1730-VІІІ від 03.11.2016, з огляду на що станом на 01.02.2023 заборгованість відповідача перед позивачем, яка була стягнута господарським судом, відсутня.
Скаржник звернувся до начальника  відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби  МЮ України з проханням виключити з відповідних державних реєстрів записів про обтяження майна боржника та направити до відділень банків належним чином оформлені постанови про скасування арешту коштів.
Проте, у відповідь на вказаний лист начальник Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. повідомив заявника    про відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника, оскільки у відділу відсутня інформація, щодо сплати виконавчого збору за постановою від 18.08.2021 №45122980.
03.04.2023 до суду від Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» надійшла скарга на рішення начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. у справі №  916/1573/13, у якій скаржник просив:
- визнати неправомірним рішення начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. про відмову у знятті арештів з майна КП «Теплопостачання міста Одеси» в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2;
- зобов`язати начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. винести постанову про зняття арешту з коштів КП «Теплопостачання міста Одеси», накладеного на підставі постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України від 20.11.2014 про арешт коштів боржника по ВП № НОМЕР_2 та направити примірники даної постанови до АТ  КБ  «Приватбанк» та АТ «АБ Укргазбанк»;
- зобов`язати начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. винести постанову про зняття арешту з майна КП «Теплопостачання міста Одеси», накладеного на підставі постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України від 20.10.2014 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по ВП № НОМЕР_2;
- зобов`язати начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. вчинити дії по реєстрації припинення обтяження нерухомого майна КП «Теплопостачання міста Одеси», внесеному у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно: номер запису про обтяження 7595265, дата та час реєстрації 06.11.2014 14:58:40 на підставі постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України від 20.10.2014 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню №  НОМЕР_2.
Скарга мотивована тим, що заходи примусового виконання у вигляді арешту рахунків та майна Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси», вжиті з метою отримання сум виконавчого збору, втратили будь-який сенс через пряму законодавчу заборону стягнення самого виконавчого збору, яка встановлена пунктом 6 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» де прямо зазначено, що не стягується виконавчий збір за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
Таким чином, як зазначено заявником, на даний час відсутні будь-які законні підстави для продовження обмежень майнових прав Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси», які були застосовані державною виконавчою службою в межах вже закритого виконавчого провадження № НОМЕР_2.
2. Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду і мотиви їх прийняття.
Господарський суд Одеської області ухвалою від 21.04.2023 в задоволенні скарги Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» на рішення начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. відмовив.
Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що наразі постанова про стягнення виконавчого збору з відповідача чинна, не скасована, і відповідач не ставить вимог про її скасування у даній скарзі.
З огляду на викладене, відсутні підстави для визнання неправомірним рішення начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відмову у знятті арешту.
Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, не накладає і не знімає арешт з майна та коштів боржників, а лише в порядку контролю може скасувати постанову, яка суперечить вимогам закону, та зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Суд не має права зобов`язувати начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанови про зняття арешту з коштів та майна відповідача та вчинити дії по реєстрації припинення обтяження нерухомого майна відповідача, оскільки такі дії начальника не передбачені Законом України «Про виконавче провадження».
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 ухвала місцевого господарського суду від 21.04.2023 у справі № 916/1573/13 залишена без змін.
3. Короткий зміст вимог касаційної скарги.
Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.04.2023 та на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 у справі №   916/1573/13, у якій просило скасувати ухвалу місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу на рішення начальника Відділу примусового виконання рішень ДДВС МЮ України в повному обсязі.
4. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.
Касаційна скарга подана на підставі пункту 2 абзацу 1 частини 2 та абзацу 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із порушенням судами попередніх інстанцій  норм матеріального прав, а також вказує на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування статті 6, 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове  виконання судових рішень і рішень інших органів», статей 5, 27 (п.6 ч.5),  35, 39, 59 Закону України «Про виконавче провадження», статей 339, 343 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку з нормами Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення».
В обґрунтування доводів касаційної скарги заявником зазначено про те, що судами попередніх інстанцій не враховано, що відповідач ставить питання про скасування заходів примусового виконання рішень, раніше вжитих державним виконавцем під час проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню № НОМЕР_2, у зв`язку із наявністю обставин, які виникли після завершення  виконавчого провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 39 Закону України «Про  виконавче провадження», та які не впливають на правомірність або неправомірність раніше вчинених виконавчих дій, а лише мають наслідком припинення  дії заходів, направлених на примусове виконання судового рішення у зв`язку із набуттям чинності відповідних норм та з настанням певних фактів. І ці наслідки повинні виражатися не у скасуванні постанов, раніше прийнятих державним виконавцем в межах виконавчого провадження, як на це вказують суди, а у скасуванні заходів, вжитих державним виконавцем, як то зняття арешту з коштів боржника та виключення записів про обтяження майна підприємства.
У суду після встановлення фактів, які свідчать про відсутність законних підстав для стягнення виконавчого збору на підставі постанови, винесеної державним виконавцем по ВП № НОМЕР_2, були законні підстави для захисту прав та законних інтересів Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» в межах вимог поданої скарги без посилання на необхідність оскарження правомірності винесеної постанови про стягнення виконавчого збору до включення відповідача до відповідного реєстру. 
Вважає, що виконавець повинен використовувати відомості з відповідного реєстру, і у разі якщо підприємство міститься у зазначеному реєстрі (підприємств які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу), то відповідно підстави для стягнення виконавчого збору (основної винагороди) відсутні.
5. Узагальнена позиція інших учасників справи.
Інші учасники справи правом подати відзив на касаційну скаргу, у встановлений судом строк, не скористалися, що не перешкоджає касаційному перегляду судових рішень. 
Міністерством юстиції України відзив на касаційну скаргу поданий 18.10.2023, тобто поза межами встановленого сторонам строку на подання відзиву (до 11.10.2023), клопотання про його продовження не заявлено. Підстав для продовження строку на подання відзиву на касаційну скаргу з власної ініціативи Верховний Суд не знаходить.
6.Позиція Верховного Суду.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Щодо суті касаційної скарги
Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою відділу примусового виконання рішень ДВС України від 20.10.2014 відкрито виконавче провадження №  НОМЕР_2 щодо виконання наказу у справі № 916/1573/13.
Постановою від 20.10.2014 накладено арешт на усе рухоме та нерухоме майно КП  «Теплопостачання міста Одеси». 
Постановою від 20.11.2014 накладено арешт на кошти боржника.
Ухвалою від 13.08.2021 судом затверджено мирову угоду на стадії виконання рішення.
Постановою від 18.08.2021 закінчено виконавче провадження № НОМЕР_2 з підстав затвердження судом мирової угоди. 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 18.08.2021) виконавче провадження підлягає закінченню у разі затвердження судом угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
З огляду на викладене, 18.08.2021 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з відповідача 158760,70 грн виконавчого збору, а 06.09.2021 відкрито виконавче провадження № 66704390 про стягнення 158760,70 грн виконавчого збору.
Постановою від 08.11.2021 зупинено виконавче провадження № 66704390 про стягнення 158760,70 грн виконавчого збору на підставі пункту 10 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відповідача включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення».
Відповідач, посилаючись на відсутність заборгованості перед позивачем у справі №  916/1573/13, звернувся до начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з листом від 01.02.2023 № 02-01-01-35 з проханням щодо виключення з відповідних державних реєстрів записів про обтяження майна боржника та направити до АТ  КБ  «Приватбанк» та АТ АБ «Укргазбанк» належним чином оформлені постанови про скасування арешту з коштів.
Листом за підписом начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України І.Нещадим №  26234/17342-33-23/20.1 від 03.03.2023 відповідачу відмовлено у знятті арешту, оскільки у відділі відсутня інформація щодо сплати виконавчого збору.
Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. 
Частиною 1 статті 340 Господарського процесуального кодексу України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
За приписами статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга).
Згідно з частиною третьою цієї статті рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.
Суди попередніх інстанцій, виходячи з положень статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», правильно зазначили, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, в порядку контролю може скасувати постанову, яка суперечить вимогам закону, та зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Однак, у даному випадку, жодної дії або рішення державного виконавця стороною боржника не поставлено під сумнів, що унеможливлює з боку начальника відділу прийняття будь-якого протилежного по суті рішення, або реалізацію ним права на зобов`язання державного виконавця вчинити інші дії у виконавчому провадженні. 
Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що вимоги скарги про зобов`язання начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити певні дії, а саме: винести постанови про зняття арешту з коштів та майна відповідача та вчинити дії по реєстрації припинення обтяження нерухомого майна відповідача, тобто фактично вчинити дії у виконавчому провадженні, знаходяться поза межами правового регулювання статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідач у касаційній скарзі підтвердив, що він ставить питання про скасування заходів примусового виконання рішень, раніше вжитих державним виконавцем під час проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню №  НОМЕР_2, у зв`язку із наявністю обставин, які виникли після завершення  виконавчого провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 39 Закону України «Про  виконавче провадження». Ці обставини не впливають на правомірність або неправомірність раніше вчинених виконавчих дій, а лише мають наслідком припинення  дії заходів, направлених на примусове виконання судового рішення у зв`язку із набуттям чинності відповідних норм та з настанням певних фактів. І ці наслідки повинні виражатися не у скасуванні постанов, раніше прийнятих державним виконавцем в межах виконавчого провадження, як на це вказують суди, а у вчиненні дій по скасуванню заходів, вжитих державним виконавцем, як то зняття арешту з коштів боржника та виключення записів про обтяження майна підприємства.
Однак, обставин того, що спірне виконавче провадження перебуває на примусовому виконанні у начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України І.Нещадим і саме ним мають бути вчинені дії у виконавчому провадженні, матеріали справи не містять та відповідачем не надано. 
У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
За відсутності у начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України  повноважень на скасування або накладення обтяжень у відповідному виконавчому провадженні, що перебуває на виконанні у державного виконавця, оскільки він в порядку контролю має право лише, у випадку порушення державним виконавцем вимог процесуального закону, ухвалити рішення щодо зобов`язання виконавця на проведення виконавчих дій з дотриманням вимог Закону, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку   про відмову в задоволенні скарги на рішення начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. у справі  №916/1573/13.
Щодо доводів касаційної скарги, що після встановлення судами попередніх інстанцій фактів, які свідчать про відсутність законних підстав для стягнення виконавчого збору на підставі постанови, винесеної державним виконавцем 18.08.2021 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, у судів були законні підстави для захисту прав та законних інтересів Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» в межах вимог поданої скарги без посилання на необхідність оскарження правомірності постанови про стягнення виконавчого збору, винесеної до включення відповідача до відповідного реєстру, то вони є безпідставними.
Відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час ухвалення постанови про стягнення виконавчого збору, виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом. 
Суди попередніх інстанцій встановили, що матеріалами справи підтверджується, що виконавче провадження № НОМЕР_2 щодо виконання наказу у справі №  916/1573/13 згідно з постановою державного виконавця від 18.08.2021 закінчено на підставі пункту 2 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із затвердженням 13.08.2021 ухвалою суду мирової угоди між боржником та стягувачем, а не на підставі пункту 16 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
Доводи касаційної скарги відповідача про те, що на підставі наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 24.11.2021 № 304 Комунальне підприємство  «Теплопостачання міста Одеси» було включено (за кожним кредитором, який є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні) до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого  водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості у відповідності до вимог Закону України № 1730-VIII від 03.11.2016, не мають значення для вирішення цього спору.
Станом на 24.11.2021 виконавче провадження № НОМЕР_2 щодо виконання наказу у справі №  916/1573/13 було закінчено на підставі пункту 2 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», включення відповідача до Реєстру, на змінює підстав, з яких виконавче провадження №45122980 щодо виконання наказу у справі №  916/1573/13 було закінчено.
Відповідно виконавчий документ про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» не перебував на виконанні у ВДВС станом на 24.11.2021.
Отже, доводи скаржника про відсутність законних підстав для стягнення виконавчого збору на підставі постанови, винесеної державним виконавцем 18.08.2021 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, не є безспірними.
Доказів оскарження та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, винесеної державним виконавцем 18.08.2021 в межах виконавчого провадження №  НОМЕР_2, відповідачем не надано та судом не встановлено.
Крім того, як встановив суд апеляційної інстанції, включення відповідача до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості у відповідності до вимог    Закону України № 1730-VІІІ від 03.11.2016 року, стало підставою для зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 66704390 з примусового виконання постанови державного виконавця №  НОМЕР_2 від 18.08.2021 про стягнення виконавчого збору і на даний час постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 08.11.2021 про зупинення виконавчих дій є дійсною, відповідно вчинення будь-яких виконавчих дій у виконавчому провадженні до моменту його відновлення є неможливим.
7. Висновки Верховного Суду
Відповідно до вимог частини третьої статті 304 Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених  статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд, переглянувши оскаржені судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що ухвала місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування з підстав, викладених у касаційній скарзі немає.
8. Судові витрати
З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін судові рішення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.04.2023 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 у справі №  916/1573/13 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          О. Баранець 
Судді                                                                                                    І . Кондратова
            О. Кролевець