УХВАЛА

22 листопада 2023 року 
м. Київ
cправа №  910/15071/20 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду 
Кондратової І.Д.,

розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 

на рішення Господарського суду міста Києва
(суддя - Селівон А.М.)
від 16.11.2022,
додаткове рішення Господарського суду міста Києва
(суддя - Селівон А.М.)
від 12.01.2023
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий -   Руденко    М.А., судді -  Пономаренко  Є.Ю.,  Барсук    М.А.)
від 19.09.2023

у справі за позовом  ОСОБА_1  
до Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку "Микільсько-Слобідська 2Б"
про визнання протиправними та скасування рішення загальних зборів,

ВСТАНОВИВ:
1.          У жовтні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Микільсько-Слобідська 2Б" (далі - ОСББ, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення загальних зборів від 01.10.2017, оформленого протоколом загальних зборів ОСББ від 23.10.2017.
2.          Позов обґрунтовано тим, що загальні збори, на яких було прийнято оспорюване рішення, проведені з порушенням процедури їх скликання та голосування, а тому підлягають визнанню недійсними.
3.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021, у справі №     910/15071/20 в позові відмовлено повністю.
4.          Постановою Верховного Суду від 21.10.2021 рішення судів попередніх інстанцій скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
5.          Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій не з`ясували наявність достатньої кількості голосів для прийняття відповідних рішень на загальних зборах ОСББ, не встановили дотримання порядку голосування, зокрема, проведення письмового опитування протягом 15 календарних днів з дати проведення загальних зборів, з огляду на доводи позивача, що загальні збори відбулися 01.10.2017, а протокол складено 23.10.2017, оскільки в іншому разі рішення є неприйнятими, а також достовірно не встановили факт належного повідомлення позивачки про скликання загальних зборів ОСББ.
6.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2023, у задоволенні позову відмовлено повністю.
7.          Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, щодо відсутності підстав для скасування оспорюваного рішення загальних зборів співвласників ОСББ, оскільки воно було прийняте повноважним органом - загальними зборами співвласників будинку та за наявності достатньої кількості голосів (кворуму) для прийняття відповідних рішень з дотриманням порядку голосування, зокрема, проведення письмового опитування, а також виключно з питань, передбачених у порядку денному, та з урахуванням належного повідомлення позивачки про проведення спірних загальних зборів.
8.           Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 13.01.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2023, заяву ОСББ про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/15071/20 задоволено частково. Стягнуто з позивача на користь ОСББ 9 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
9.          Суди виходили з того, що заява відповідача про стягнення судових витрат подана 21.11.2022, тобто у строк, встановлений законом; відповідачем належним чином підтверджено повноваження адвоката Гнатуш Н.В.; надані відповідачем документи щодо оплати вартості наданих послуг на професійну правничу допомогу адвоката є належними і допустимими доказами в підтвердження обставин реальності понесених стороною витрат, визначених статтею 126 ГПК України; враховуючи той факт, що рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено повністю, з одночасним покладенням на позивачку понесених відповідачем витрат по сплаті судового збору, за висновками суду, наявні підстави для часткового задоволення заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у відповідності до вимог статей 221, 244 ГПК України.
10.          01.11.2023 позивачка надіслала до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій просить судові рішення попередніх інстанцій скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Також скаржниця заявила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.
11.          Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.
12.          Частиною першою статті 300 ГПК України передбачено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
13.          Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
14.          Таким чином правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги.
15.          Так, відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.
16.          У касаційній скарзі скаржниця визначила, що підставами касаційного оскарження судового рішення є наявність випадків, передбачених пунктами 1 та 4 частини другої статті 287 ГПК України. 
17.          Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) відсутня постанова Верховного Суду про відступлення від такого висновку; (3) висновок стосується правовідносин, які є подібними.
18.          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України).
19.          Відповідно до сталої практики Верховного Суду у цьому випадку необхідно чітко вказати: 
-          норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні; 
-          навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;
-          навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;
-          обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.
20.          При цьому, обґрунтовуючи подібність правовідносин, як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 287 ГПК, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.
21.          Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин потрібно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів (пункти 25, 26, 31 постанови від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).
22.          В обґрунтування цієї підстави касаційного оскарження скаржниця вказує, що судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях неправильно застосовано норми матеріального права без урахування висновків, що викладені у постановах Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 916/2556/19 та у справах № 915/1145/17, № 904/2796/17, № 922/1500/18 не зазначаючи дату їх прийняття.
23.           Скаржниця чітко не зазначає, яку(які) саме норму(норми) права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо) суди неправильно застосували в оскаржуваних судових рішеннях, та висновки щодо якої (яких) містяться у зазначених постановах, а також не наводить обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справах, в якій Верховний Суд виклав свій висновок, що не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та є підставою для залишення касаційної скарги без руху.
24.          В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що суди не дослідили зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України), суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини третьої статті 310 ГПК України), встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 310 ГПК України).
25.          Водночас Верховний Суд звертає увагу, що у разі оскарження судового рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.
26.          Відповідно до частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
27.          Однак скаржниця, визначаючи в якості підстав для подання касаційної скарги пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України з посиланням на пункти 1, 3, 4 частини третьої статті 310 цього Кодексу, не зазначає норми процесуального права, які порушені судами попередніх інстанцій та не вказує, які саме зібрані у справі докази не дослідили суди попередніх інстанцій, які клопотання необґрунтовано відхилені судами, а також які докази, на думку скаржниці, є недопустимими, що, враховуючи положення статті 310 ГПК України, не дає підстави для висновку про те, що касаційна скарга в цій частині відповідає вимогам статей 287, 290 ГПК України.
28.          Також відповідно до частини п`ятої статті 244 ГПК України додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
29.          З огляду на те, що додаткове судове рішення як похідне від первісного судового акта є його невід`ємною складовою, і інший порядок оскарження додаткового судового рішення ГПК України не визначений, касаційне оскарження додаткового рішення здійснюється за правилами, встановленими цим Кодексом для основного рішення.
30.          В обґрунтування касаційної скарги в частині оскарження додаткового рішення скаржниця не визначає підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень щодо застосування/незастосування норм матеріального права, а також щодо порушення норм процесуального права, передбаченої (передбачених) частиною 2 статті 287 ГПК України, що також не відповідає вимогам статті 290 ГПК України та є підставою для залишення касаційної скарги без руху.
31.          Наведені недоліки щодо змісту касаційної скарги є підставою для залишення її без руху, із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.
32.          Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
33.          Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
34.          Заявлене в тексті касаційної скарги клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень буде розглянуто після усунення недоліків.

Керуючись нормами статей 174, 234, 288, пункту 5 частини другої статті 290, частини другої статті 292 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:
1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2022, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2023 у справі № 910/15071/20 залишити без руху.
2.          Встановити скаржниці строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:
- привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції, з урахуванням недоліків, визначених у пунктах 22-23, 27, 30 цієї ухвали;
- уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, надіслати відповідачу, надавши суду докази з урахуванням положень статті 42 ГПК України;
- уточнена касаційна скарга повинна містити відомості про наявність електронного кабінету адвоката, який представляє інтереси позивачки.
3.          Роз`яснити скаржниці, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде йому повернута.
4.          Повідомити учасникам справи та їх представникам, що з 18 жовтня 2023 року введено в дію Закон від 29.06.2023 №3200-IX щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами (надалі - в ЄСІТС). Відповідно до статей 6, 42, 170, 242  ГПК України: 
-          адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, зобов`язані реєструвати свої електронні кабінети в ЄСІТС. Інші - реєструють свої електронні кабінети в добровільному порядку;
-          касаційна скарга, відзив на касаційну скаргу та будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити відомості про наявність або відсутність електронного кабінету. Особа, яка подає до суду процесуальний документ в електронній формі через електронний кабінет, звільняється від обов`язку зазначення таких відомостей;
-          особа, яка зареєструвала електронний кабінет, може подавати документи до суду в електронній формі виключно в ЄСІТС. Однак це не позбавляє її права на подання документів до суду в паперовій формі;
-          особа, яка подала касаційну скаргу в електронній формі, заяви по суті справи, клопотання має подавати до суду виключно в електронній формі, крім випадків, коли судом буде надано дозвіл на їх подання в паперовій формі;
-          учасникам справи, які мають електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення в електронній формі виключно в  ЄСІТС, що не позбавляє права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою;
-   в умовах воєнного чи надзвичайного стану у разі знеструмлення електромережі суду чи настання інших обставин, які унеможливлюють функціонування ЄСІТС, суд може вручати особі, яка зареєструвала електронний кабінет, будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, у паперовій формі;
-          Кодексом встановлені процесуальні наслідки звернення до суду особи без реєстрації електронного кабінету у вигляді залишення її документа без руху, його повернення або залишення без розгляду. Такі наслідки застосовуються судом також, якщо інтереси особи, яка зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, представляє адвокат.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                   І. Кондратова