УХВАЛА

15 вересня 2023 року 
м. Київ

cправа №  904/1273/23 

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду: 
Кібенко О.Р. - головуючий, Баранець О.М., Булгакова І.В., Васьковський О.В., Дроботова Т.Б., Малашенкова Т.М., Пєсков В.Г., Рогач Л.І., Чумак Ю.Я.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Райагрохім"
на постанову  Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2023
у справі за заявою  Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (далі - ТОВ "Суффле Агро Україна") 
до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Райагрохім" (далі - СТОВ "Райагрохім")
про визнання банкрутом,
В С Т А Н О В И В:
1.          ТОВ "Суффле Агро Україна" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство СТОВ "Райагрохім".
2.          Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 15.03.2023, серед іншого, заяву ТОВ "Суффле Агро Україна" про відкриття провадження у справі про банкрутство СТОВ "Райагрохім" прийняв до розгляду в підготовчому засіданні, яке призначив на 23.03.2023; зобов`язав заявника надати у засідання для огляду оригінали документів, копії яких приєднано до поданої ним заяви, а також первинну документацію на підтвердження виконання умов Договору поставки від 02.02.2021 №130038246, необхідні для вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство.
3.          Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою підготовчого засідання від 23.03.2023 заяву ТОВ "Суффле Агро Україна" про відкриття провадження у справі про банкрутство СТОВ "Райагрохім" залишив без розгляду на підставі ч.4 ст.202, п.4 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) та з урахуванням положень статей 35, 39 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).
4.          Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що представник ініціюючого кредитора, будучи обізнаним про час та місце судового засідання, у підготовче засідання не з`явився, поважних причин неявки суду не вказав, клопотання про розгляд справи без його участі не подав, оригіналів доказів, які суд просив надати для огляду у судовому засіданні (необхідних для виконання судом визначеного ст.39 КУзПБ обов`язку щодо перевірки обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство) не надав.
5.          Центральний апеляційний господарський суд постановою від 22.06.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Суффле Агро Україна" задовольнив; ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2023 скасував; справу направив до суду першої інстанції.
6.          Постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема, таким:
-          здійснене судом повідомлення про дату, час і місце судового засідання потрібно вважати належним, якщо при цьому були дотримані вимоги статей 121, 122, 242 ГПК; направлення судом на електронну адресу кредитора, зазначену ним в заяві, не можна вважати повідомленням, здійсненим в порядку п.37 гл.2 розд.ІІІ Положення про Єдину судово інформаційно-телекомунікаційну систему (далі - ЄСІТС), оскільки вказана ухвала суду першої інстанції не була надіслана засобами підсистем ЄСІТС;
-          у випадку неявки кредитора у підготовче засідання та ненадання витребуваних судом документів, необхідних для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі про банкрутство, господарський суд не був позбавлений можливості відкласти підготовче засідання в межах строків, встановлених ч.2 ст.35 КУзПБ;
-          залишення заяви ТОВ "Суффле Агро Україна" про відкриття провадження у справі про банкрутство СТОВ "Райагрохім" без розгляду з підстав незабезпечення явки представника у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів, не відповідає приписам ст.34, ч.1 ст.39 КУзПБ, норми якого мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів; таке процесуальне рішення, як залишення заяви без розгляду за результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі в підготовчому засіданні, не передбачене ч.5 ст.39 КУзПБ.
7.          20.07.2023 СТОВ "Райагрохім" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову  Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2023, в якій просить її скасувати та залишити в силі ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2023.
8.          В обґрунтування підстав касаційного оскарження боржник вказує на застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах, а саме:
-          норм частин 5, 7 ст.6, ч.5 ст.242 ГПК без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20.04.2023 у справі №920/367/17 та від 28.04.2023 у справі №904/272/22;
-          положень ч.5 ст.39 КУзПБ без урахування висновків Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду щодо визначення умов для залишення позову без розгляду у випадку неявки позивача в судове засідання, викладених у постановах від 18.11.2022 у справі №905/458/21, від 05.06.2020 у справі №910/16978/19, від 17.03.2023 у справі №910/17906/21.
9.          Верховний Суд ухвалою від 08.08.2023 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою СТОВ "Райагрохім" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2023, призначив справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06.09.2023.
10.          Верховний Суд ухвалою від 06.09.2023 передав справу №904/1273/23 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для формування єдиної правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду шляхом уточнення висновків щодо застосування ст.242 ГПК у виняткових умовах - під час дії воєнного стану, що, серед іншого, спричинило недостатність фінансування судів та неможливість, у зв`язку з цим, забезпечення ними одного із визначених законом способів вручення судових рішень шляхом їх направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
11.          Верховний Суд в ухвалі від 06.09.2023 зазначив, що існує різний підхід щодо застосування у подібних правовідносинах положень ст.242 ГПК у питанні визначення належного способу повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи.
12.          У постановах від 29.06.2022 у справі №906/184/21, від 02.11.2022 у справі №910/14088/21, від 29.11.2022 у справі №916/1716/20, від 27.03.2023 у справі №910/16794/19 викладено висновок, що чинним процесуальним законодавством передбачено два способи належного повідомлення сторони про дату, час та місце судового засідання - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через "Електронний кабінет", у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених п.37 гл.2 розд.ІІІ Положення про ЄСІТС;
13.          У постановах від 07.09.2022 у справі №911/2130/21, від 19.12.2022 у справі №922/647/22, від 22.12.2022 у справі №922/40/22, від 21.02.2023 у справі №8/107, від 22.03.2023 у справі №1313/665/2012 Верховний Суд зазначив, що відповідно до ч.6 ст.242 ГПК отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на неофіційну електронну адресу не вважається днем вручення судового рішення.
14.          Такої ж позиції про те, що надсилання судового рішення (ухвали) на неофіційну електронну адресу є неналежним повідомленням позивача про дату, час та місце підготовчого засідання, дотримується Верховний Суд у постанові від 14.06.2023 у справі №904/5087/22 (колегія суддів судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду).
15.          Разом з тим, у постанові від 20.04.2023 у справі №920/367/17 Верховний Суд (колегія суддів судової палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду) підтримав правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 22.11.2022 у справі №29/5005/6325/2011, згідно якої:
-          застосовуючи процесуальний закон і формуючи відповідну практику, видається важливим враховувати реальні обставини, в яких працюють суди, і тлумачити його у світлі забезпечення гарантій на доступ до суду та його безперервної роботи; лише такий підхід забезпечить практичну відповідь на реальні проблеми та виклики сучасності;
-          надсилання рішення рекомендованим листом з повідомлення про вручення є способом забезпечення права учасника справи знати про ухвалене судом рішення; через відсутність фінансування суди не надсилають судові рішення рекомендованими листами, а повідомляють учасника про ухвалення рішень і можливість їх отримання альтернативними засобами комунікації - телефоном, електронною поштою, месенджерами;
-          такі дії хоч і не передбачені процесуальним законом, але мають ту ж саму мету - проінформувати учасника справи; отже, правова мета досягається, але в інший спосіб, який не передбачений законом;
-          ключовим для оцінки правомірності цих дій суду має бути не спосіб їх вчинення (надсилання чи не надсилання рекомендованого листа), а їх здатність забезпечити досягнення мети - інформування особи про судове рішення; якщо особа знає або не може не знати про судове рішення, саме лише ненадсилання їй тексту рішення рекомендованим листом є формальним порушенням і не повинно мати правового значення, адже правову мету досягнуто;
-          для вручення повісток закон передбачає альтернативні способи комунікації, однак їх не передбачено для вручення судових рішень; водночас, як вручення повісток, так і вручення судових рішень є гарантіями забезпечення одного й того самого права - права на справедливий суд, елементом якого є право знати про суд (як про процес - засідання, так і про результат - рішення);
-          якщо учасник надав суду телефон та електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом; це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них;
-          з огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно та добросовісно; тому слід виходити з "презумпції обізнаності": особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення; самого лише заперечення учасника про неотримання повідомлення недостатньо, щоб спростувати цю презумпцію;
-          суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести "ризик незнання" учасника, який надав суду свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними.
16.          Колегія суддів в ухвалі від 06.09.2023 вказала, що надання переваги одній із вищевказаних правових позицій Верховного Суду під час розгляду цієї справи матиме фактичним наслідком відступ від іншої позиції.
17.          Відповідно до ч.2 ст.302 ГПК суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати. 
18.          З огляду на викладене, справа №904/1273/23 за касаційною скаргою СТОВ "Райагрохім" на постанову  Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2023 має бути розглянута об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
19.          Відповідно до п.7 ч.1 ст.228 ГПК суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
20.          Згідно з п.11 ч.1 ст.229 ГПК провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.7 ч.1 ст.228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.
21.          Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду встановив, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.08.2023 іншу справу №454/1883/22 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.04.2023 у справі №904/272/22, та у зв`язку із наявністю виключної правової проблеми.
22.          Верховний Суд в ухвалі від 30.08.2023 у справі №454/1883/22 вказав, що у постанові Верховного Суду від 27.10.2021 у справі №279/5407/20 зроблено висновок про те, яким чином суд здійснює відправлення процесуальних документів на офіційні електронні адреси сторін; у постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №757/34078/14 зазначено, що відправлення й доставка судових рішень і процесуальних документів електронним листом на особисту електронну пошту відповідача не свідчить про вручення копії ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження, апеляційної скарги, а також про належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції; аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14.09.2022 у справі №522/5675/18; подібні за змістом висновки також викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.08.2022 у справі №560/9388/21, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 08.02.2023 у справі №199/1861/20 та від 19.04.2023 у справі №607/17402/21, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.04.2023 у справі №920/1142/20 та від 02.08.2021 у справі №914/1191/20.
23.          Разом з тим у п.6.5 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.04.2023 у справі № 904/272/22 зроблено такий висновок: "щодо застосування наведених норм Суд також зазначає, що: застосовуючи процесуальний закон і формуючи відповідну практику, видається важливим враховувати реальні обставини, в яких працюють суди, і тлумачити його у світлі забезпечення гарантій на доступ до суду та його безперервної роботи; лише такий підхід забезпечить практичну відповідь на реальні проблеми та виклики сучасності; надсилання рішення рекомендованим листом з повідомлення про вручення є способом забезпечення права учасника справи знати про ухвалене судом рішення, однак через відсутність фінансування суди не надсилають судові рішення рекомендованими листами, а повідомляють учасника про ухвалення рішень і можливість їх отримання альтернативними засобами комунікації - телефоном, електронною поштою, месенджерами; такі дії мають ту ж саму мету - проінформувати учасника справи; ключовим для оцінки правомірності цих дій суду має бути не спосіб їх вчинення (надсилання чи ненадсилання рекомендованого листа), а їх здатність забезпечити досягнення мети - інформування особи про судове рішення; якщо учасник надав суду телефон та електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом; це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них; з огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно та добросовісно; тому слід виходити з "презумпції обізнаності": особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення, а тому самого лише заперечення учасника про неотримання повідомлення недостатньо, щоб спростувати цю презумпцію; суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести "ризик незнання" учасника, який надав суду свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними; попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Крім цього Суд ураховує, що в умовах воєнного стану надсилання судових рішень на електронну пошту, яка зазначена учасником процесу в поданих ним документах як власна електронна адреса, є доцільним і спрямованим на досягнення мети, яка полягає у повідомленні учасника процесу про ухвалене судове рішення".
24.          Вказаний висновок застосував Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в ухвалах від 12.06.2023 у справі №753/448/22 та від 09.08.2023 у справі №203/267/22, постановах від 08.06.2023 у справі №237/2273/14-ц, від 07.08.2023 у справі №641/8079/20.
25.          Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03.07.2023 у справі №761/2006/20 зроблено висновок, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з "презумпції обізнаності": особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 1.04.2023 у справі №947/26777/19, від 20.01.2023 у справі №465/6147/18, від 30.11.2022 у справі №759/14068/19, від 30.11.2022 у справі №725/486/22.
26.          Враховуючи підстави касаційного оскарження, доводи скаржника у справі, що переглядається, мотиви передачі цієї справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та передачу на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи №454/1883/22 для відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.04.2023 у справі №904/272/22 щодо застосування положень процесуального законодавства - ст.242 ГПК (ст.272 Цивільного процесуального кодексу України) про вручення судових рішень, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду вважає за необхідне зупинити провадження у справі №904/1273/23 до завершення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №454/1883/22, або до повернення цієї справи колегії суддів касаційного суду для розгляду.
Керуючись статтями 120, 121, 228, 229, 234, 235, 301, 302 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
1.          Прийняти до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу №904/1273/23 за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Райагрохім" на постанову  Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2023. 
2.          Зупинити провадження у справі №904/1273/23 за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Райагрохім" на постанову  Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2023 до завершення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №454/1883/22.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      О. Кібенко

Судді                                                                                          О. Баранець

                                                                                                              І. Булгакова

                                                                                                              О. Васьковський

                                                                                                              Т. Дроботова

                                                                                                              Т. Малашенкова

                                                                                                              В. Пєсков

                                                                                                              Л. Рогач

                                                                                                              Ю. Чумак