УХВАЛА

03 серпня 2023 року 
м. Київ

cправа №  913/156/22 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:                Баранця О. М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС»
на рішення Господарського суду Луганської області
у складі судді Фонової О. С.
від 30 березня 2023 року
та постанову Східного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Тихого П. В., Слободіна М. М., Терещенко О. І.
від 07 червня 2023 року

за позовом ОСОБА_1 
до: 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 , 3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні першого відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС»,
про визнання права власності на частку у спільному майні, визнання незаконним рішення загальних зборів, скасування запису про державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:
21 липня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» на рішення Господарського суду Луганської області від 30 березня 2023 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 07 червня 2023 року у справі №  913/156/22
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 липня 2023 року у справі № 913/156/22 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» на рішення Господарського суду Луганської області від 30 березня 2023 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 07 червня 2023 року визначений склад колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Баранець О. М. - головуючий (суддя-доповідач),     Кондратова І. Д., Студенець В. І.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду встановила, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» подана без дотримання вимог статті 290 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, серед іншого, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 287 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування та / або порушення яких конкретно норм матеріального та / або процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну (конкретні) підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при формуванні відповідного висновку.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
З огляду на зміст наведених вище вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, касаційна скарга має містити: 
пункт 1) - посилання на норму права, яка, на думку скаржника, була неправильно застосована / порушена судом, та обґрунтування, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права, з обґрунтуванням подібності правовідносин, в яких Верховний Суд сформував такий висновок, з правовідносинами у конкретній справі; 
пункт 2) - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та мотивів такого обґрунтування відступлення; 
пункт 3) - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду про її застосування, із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній. Скаржник має чітко вказати, яку саме норму права суди першої та (або) апеляційної інстанцій порушили / застосували неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах першій, третій статті 310 цього Кодексу. Якщо скаржник вважає, що суди порушили норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Однак, зміст касаційної скарги відповідача, поданої до суду касаційної інстанції у цій справі, не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України.
Системний аналіз зазначених вище положень Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, заявник у касаційній скарзі має навести обґрунтування неправильного застосування та / або порушення судом (судами) норм матеріального права та / або процесуального права в обов`язковому взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, тобто на підставу касаційного оскарження судового рішення.
Як вбачається у розділі ІІ касаційної скарги скаржник навів доводи, що стосуються підстав касаційного оскарження судових рішень, та зазначив про те, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування таких норм у подібних до цієї справи правовідносинах.
У пункті 2.1. розділу 11 касаційної скарги скаржник послався на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, від 03 липня 2013 року у справі № 6-61цс13, від 02 жовтня 2013 року № 6-79цс13, від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1109цс15, а також постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №  638/19826/15-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 642/2179/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/6236/16-ц, від 18 липня 2018 року у справі №  209/974/15-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 161/11764/15-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 314/3916/15-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 642/2179/17, від 03 березня 2020 року у справі № 909/52/19, від 09 лютого 2021 року у справі № 607/6271/17-ц, від 15 червня 2022 року у справі №  450/624/15-ц, від 02 серпня 2022 року у справі № 490/6851/21, від 15 березня 2023 року у справі № 642/3979/20.
Однак, посилаючись на підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник у пункті 2.1. розділу 11 касаційної скарги хоч і навів перелік постанов Верховного Суду України та Верховного Суду, висновки у яких, на його думку, не були враховані судами попередніх інстанцій, однак чітко не зазначив, яка саме норма права була неправильно застосована судами попередніх інстанцій, не визначив, застосування якої саме норми права, що була неправильно застосована судами попередніх інстанцій, стосуються ці висновки Верховного Суду. Не містить касаційна скарга і обґрунтування обставин подібності правовідносин у справах, в яких Верховний Суд сформував висновки, на які послався скаржник, з правовідносинами у цій справі.
У пункті 2.2. розділу ІІ касаційної скарги скаржник хоч і визначив чітко норми матеріального права, які були неправильно застосовані судами попередніх інстанцій та послався на постанови Верховного Суду, в яких зроблено висновок щодо застосування цих норми права (постанови від 05 жовтня 2022 року у справі № 202/12824/14-ц, від19 квітня 2023 року у справі №  910/15551/20 та від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19), однак не навів обґрунтування обставин подібності правовідносин у зазначених справах, в яких Верховний Суд сформував висновки, на які послався скаржник, з правовідносинами у цій справі.
У пункті 2.3. розділу ІІ касаційної скарги скаржник послався на неправильне застосування судами попередніх інстанцій статей 66, 68 та 70 Сімейного кодексу України. Однак, при цьому скаржник не послався на жодну постанову Верховного Суду, в якій зроблено висновок щодо застосування цих норм права, з обґрунтуванням подібності правовідносин у таких справах з правовідносинами у цій справі. Зазначені доводи скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій статей 66, 68 та 70 Сімейного кодексу України, не підкріплені жодною підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі, передбаченою частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно форми та змісту касаційної скарги.
За змістом частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження. 
Отже, не зазначення скаржником у касаційній скарзі норм права, що, на його думку, були неправильно застосовані судами попередніх інстанцій, а також підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі, передбачених частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, унеможливлює прийняття касаційної скарги до розгляду та відкриття за такою касаційною скаргою касаційного провадження. Суд касаційної інстанції не може за особу, яка подала касаційну скаргу, визначити підстави касаційного оскарження та норми права, які були неправильно застосовані судами попередніх інстанцій.
З огляду на викладене, враховуючи принципи диспозитивності та рівності усіх сторін перед законом та судом, Верховний Суд за результатом проведеної перевірки форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України встановив, що касаційна скарга відповідача не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи вищевикладені недоліки.
Крім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Однак, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» в порушення пункту 2 частини четвертої статті 290 Господарського процесуального кодексу України не додало до касаційної скарги документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення скаржника від сплати судового збору відповідно до закону. Зазначені докази відсутні в переліку додатків до касаційної скарги.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. 
Позовна заява у цій справі була подана фізичною особою ОСОБА_1 у 2022 році. 
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За змістом статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» з 1 січня 2022 року розмір прожитковий мінімум для працездатних осіб установлений у розмірі 2  481,00 гривні.
Отже, мінімальний розмір судового збору за подання позовної заяви майнового характеру у 2022 році, в якому був поданий позов у цій справі, становив 2  481,00 грн, а максимальний - 868  350,00 грн.  
Предметом позову у цій справі є вимоги про:
- визнання права власності на частку в розмірі 49,9996% номінальною вартістю 143  187  427,25 грн у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» (код ЄДРПОУ 00382987); 
- визнання незаконними рішень загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод», оформлені протоколом № 12 від 08 серпня 2013 року; 
- скасування запису №  13811050001001642, вчиненого 16 серпня 2013 року Державним реєстратором Лисичанської міської ради Луганської області Власенко О. В. про державну реєстрацію змін до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» та реєстрацію зміни складу засновників Товариства; 
- витребування з незаконного володіння ОСОБА_3 частку розміром 49,9996% номінальною вартістю 143  187  427,25 грн у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод».
Стаття 162 Господарського процесуального кодексу України містить положення, за яким у позовній заяві має зазначатися ціна позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються або оспорюються. 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.
Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.
Отже, судовий збір за подання позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
Таким чином, за подання до господарського суду першої інстанції позовної заяви, за якою було відкрите провадження у цій справі, судовий збір підлягав сплаті у розмірі 873  312,00 грн, з яких: 
- 868  350,00 грн - судовий збір за подання позову майнового характеру (про визнання права власності на частку у статутному капіталі товариства номінальною вартість 143  187  427,25 грн та витребування цієї частки з незаконного володіння) - максимально гранична сума судового збору;
- 4  962,00 грн - судовий збір за подання двох позовних вимог немайнового характеру.
Господарський суд Луганської області рішенням від 30 березня 2023 року у цій справі, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 07 червня 2023 року, позов задовольнив повністю: визнав за ОСОБА_1 право власності на частку, розміром 49,9996% номінальною вартістю 143  187  427,25 грн у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод»; визнав незаконними рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод», оформлені протоколом № 12 від 08 серпня 2013 року; скасував запис № 13811050001001642, вчинений 16 серпня 2013 року Державним реєстратором Лисичанської міської ради Луганської області Власенко О. В. про державну реєстрацію змін до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод» та реєстрацію зміни складу засновників Товариства; витребував з незаконного володіння ОСОБА_3 частку, розміром 49,9996% номінальною вартістю 143  187  427,25 грн у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод».
За змістом підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Отже, за подання Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» до суду касаційної інстанції зазначеної вище касаційної скарги на рішення Господарського суду Луганської області від 30 січня 2023 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 07 червня 2023 року у справі №  913/156/22 до сплати підлягає судовий збір у розмірі 1  746  624,00 грн, виходячи з такого розрахунку: 
873  312,00 грн х 200%, де 
- 873  312,00 грн - ставка судового збору, що підлягала сплаті за подання позовної заяви до господарського суду першої інстанції у цій справі;
- 200% - розмір ставки судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду, встановлений підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір». 
Згідно з частиною другою статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до частини другої статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Враховуючи те, що скаржник не додав до касаційної скарги докази сплати судового збору за подання касаційної скарги у встановленому законом порядку та розмірі, скаржник має усунути цей недолік касаційної скарги та надати суду касаційної інстанції документ на підтвердження сплати судового збору у встановлених законом порядку та розмірі, який має бути перерахований за реквізитами рахунку для зарахування до державного бюджету судового збору за розгляд справ Верховним Судом.
При цьому, суд касаційної інстанції зазначає реквізити рахунку для зарахування до державного бюджету судового збору за розгляд справ Верховним Судом:
- Отримувач коштів: ГУК у м.  Києві/Печерс. р-н/22030102, 
- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;
- Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);
- Рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007;
- Код банку отримувача (МФО): 899998;
- Код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)"
- Символ звітності банку: 207
- Призначення платежу *;101; _________ (код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом __________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (Дата оскаржуваного рішення) по справі _________ (Номер справи), ВЕРХОВНИЙ СУД (Касаційний господарський суд) (назва суду, де розглядається справа).
З огляду на викладене Верховний Суд зазначає про те, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» на рішення Господарського суду Луганської області від 30 березня 2023 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 07 червня 2023 року у справі № 913/156/22 подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України.
Верховний Суд зазначає про те, що скаржнику слід виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України та усунути недоліки касаційної скарги у спосіб, визначений судом, а саме: протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу в новій редакції з посилання на норми права, які були порушені та / або неправильно застосовані судами попередніх інстанцій, з обґрунтуванням неправильного застосування та / або порушення судом (судами) норм матеріального та / або процесуального права та із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а також надати суду докази надіслання копії касаційної скарги в новій редакції іншим учасникам справи (описи вкладення у поштові відправлення та чеки).
Крім того, скаржнику слід виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України та усунути недоліки касаційної скарги у спосіб, визначений судом, а саме: протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи, що підтверджують сплату судового збору за подання касаційної скарги у встановлених законом порядку і розмірі, а саме: у розмірі 1  746  624,00 грн.
За змістом частини четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України наслідком неусунення названих недоліків протягом установленого строку є повернення касаційної скарги.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 288, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» на рішення Господарського суду Луганської області від 30 березня 2023 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 07 червня 2023 року у справі №  913/156/22 залишити без руху.
2. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ГЕЛІОС» строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, який становить 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху. 
3. Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ГЕЛІОС» усунути недоліки, встановлені у цій ухвалі у такий спосіб:
- надати касаційну скаргу в новій редакції з посилання на норми права, які були порушені та / або неправильно застосовані судами попередніх інстанцій, з обґрунтуванням неправильного застосування та / або порушення судом (судами) норм матеріального та / або процесуального права та із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а також надати докази надіслання копії касаційної скарги у новій редакції іншим учасникам справи.
- надати документи, що підтверджують сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1  746  624,00 грн.
4. Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга буде вважатись неподаною та буде повернута скаржнику.
5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                О. Баранець