ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року 
м. Київ

cправа №  910/1756/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець   О.М. - головуючий,  Кролевець О.А., Студенець В.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз»
на ухвалу Господарського суду міста Києва 
у складі судді Ковтуна С.   А.
від 03.02.2023
та постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Євсікова О. О., Корсака В.   А., Алданової С.   О.
від 31.05.2023 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестконсалтинг-К»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз»,
третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 ,
третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше лізинг Україна»
про розірвання договору та стягнення 2    848    800,44 грн збитків,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовної заяви та заяви про забезпечення позову.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестконсалтинг-К» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз»      про розірвання договору купівлі-продажу №   8047/2020/2227738 транспортного засобу від 30.09.2020 та стягнення 2   848   800,44 грн збитків.
Позовні      вимоги мотивовані      таким:
- для здійснення комерційної діяльності 30 вересня 2020 року позивач придбав у відповідача автомобіль Volkswagen, 2019 року випуску; 
- 10 березня 2022 року на території Республіки Польща працівники поліції вилучили вказаний автомобіль, оскільки він знаходиться у розшуку на території Євросоюзу. В подальшому цей автомобіль був переданий власнику; 
- позивачеві завдано прямих збитків у розмірі вартості автомобіля (2   738   800,44   грн) та упущеної вигоди за період з березня 2022 року по січень 2023 року (110 000,00 грн);
Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт:
- на грошові кошти, які знаходяться на розрахункових банківських рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз»;
- на все рухоме та нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз».
Заява обґрунтована тим, що станом на дату подачі заяви про забезпечення позову існує реальна загроза утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду. Так, протягом 10 місяців після вилучення викраденого автомобіля відповідач ухиляється від задоволення вимог позивача. 
Крім того відповідач продовжує продавати авто, що на думку заявника, може завдати збитків невизначеному колу осіб, які, купуючи у офіційного дилера автомобілі, що перебувають у розшуку (крадені у Європі), змушені будуть звертатися до позивача про відшкодування збитків, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення за цим позовом.
2. Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду і мотиви їх прийняття.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 03.02.2023 задовольнив      частково заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестконсалтинг-К». 
Наклав арешт на грошові кошти, які знаходяться на розрахункових банківських рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз»,  в межах суми стягнення 2   848   800,44 грн. В іншій частині заяви відмовив.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано пов`язаністю предмету спору з заходами забезпечення позову, можливістю утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову та невжиття заходів забезпечення. 
При цьому суд відмовив в задоволенні заяви в частині накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз», у зв`язку з непов`язаністю цих заходів з предметом позову.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2023 ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 у справі №910/1756/23  залишено без змін.
3. Короткий зміст вимог касаційної скарги.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2023 у справі №   910/1756/23, у якій просило їх скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестконсалтинг-К» у задоволенні заяви про забезпечення позову повністю.
4. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.
Касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» подана на підставі абзацу 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень заявник зазначив про порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, зокрема статей 74, 86, 136, 137 Господарського процесуального кодексу України. Оскільки вирішення питання про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову відбулося без з`ясування обставин, з якими законодавець пов`язує наявність / відсутність підстав для застосування заходів забезпечення, всупереч вимогам Господарського процесуального кодексу України, без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 03.12.2019 у справі №   916/1820/19, від 14.12.2022 у справі № 904/1513/22, від 14.06.2018 у справі № 910/361/18, від 24.05.2022 у справі № 911/2719/21, від 15.08.2018 у справі № 907/835/17, від 01.02.2023 у справі № 910/1539/21, від 15.07.2019 у справі №   905/492/19, від 20.01.2023 у справі № 904/1469/22, від 2206.2022 у справі №   924/1277/20, від 03.04.2020 у справі № 904/4511/19. 
5.Узагальнена позиція інших учасників справи.
Позивач та треті особи правом подати відзиви на касаційну скаргу не скористалися , що не перешкоджає касаційному перегляду судових рішень.
6. Позиція Верховного Суду.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Щодо суті касаційної скарги
Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно із статтею 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) виключено;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;
6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;
7)   виключено;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Зі змісту цієї норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосовуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.
При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. 
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. 
Мотивувальна частина ухвали суду має містити, зокрема, зазначення мотивів, з яких суд дійшов висновків про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову (частина перша статті 234 Господарського процесуального кодексу України). 
Місцевий господарський суд постановив ухвалу від 03.02.2022 про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на розрахункових банківських рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» (проспект Степана Бандери, 28, м. Київ, 04073, код 30223848) в межах суми стягнення в розмірі 2   848 800,44 грн. Рішення суду обґрунтовано тим, що позивачем подано позов про розірвання договору купівлі-продажу № 8047/2020/2227738 транспортного засобу від 30.09.2020 та стягнення 2   848   800,44 грн збитків. Позов обґрунтовано тим, що для здійснення комерційної діяльності 30 вересня 2020 року позивач придбав у відповідача автомобіль Volkswagen, 2019 року випуску. 10 березня 2022 року на території Республіки Польща працівники поліції вилучили вказаний автомобіль, оскільки він знаходиться у розшуку на території Євросоюзу. В подальшому цей автомобіль був переданий власнику. За таких обставин позивачеві завдано прямих збитків у розмірі вартості автомобіля (2   738   800,44 грн) та упущеної вигоди за період з березня 2022 року по січень 2023 року (110   000,00 грн). Протягом 10 місяців після вилучення викраденого автомобіля відповідач ухиляється від задоволення вимог позивача.
Враховуючи, що предмет спору пов`язаний з заходами забезпечення позову, а також існує можливість утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача      про забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову.
Суд апеляційної інстанції, залишаючи ухвалу місцевого господарського суду без змін, зазначив, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
У випадку арешту коштів на рахунках гроші залишаються у власності боржника і знерухомлюються з метою недопущення виведення грошових коштів з рахунків боржника й уникнення виконання судового рішення у майбутньому. Такий захід може бути скасований у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову.
Немає підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, оскільки грошові кошти залишаються у володінні та користуванні відповідача, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір.   
Суд першої інстанції наклав арешт на розрахункові банківські рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» в межах суми стягнення (2   848   800,44   грн), тобто не на всі кошти відповідача, які знаходяться на його облікових рахунках, а лише в межах заявлених позивачем вимог.
Надані Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» документи щодо його фінансового стану свідчать про те, що обрані заходи забезпечення позову не можуть мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання та не призведуть до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості. При оцінці доводів відповідача про те, що у нього достатньо активів, щоб забезпечити позивачу можливість реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, суд апеляційної інстанції слушно зауважив, що на території України введено воєнний стан внаслідок військової агресії РФ проти України, відповідно існують ризики щодо збереження активів. Також судом апеляційної інстанції оцінено доводи відповідача, що накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову обмежить можливості у закупівлі деталей та приладдя для автомобілів, створить труднощі зі сплати податків, та зазначено, що наведене відповідачем якраз і свідчить про існування загрози зменшення / зникнення грошових коштів необхідних для виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, що є підставою для вжиття відповідних заходів.   
Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій.
Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17, пункт 36).
Верховний Суд зазначає, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.
Європейським судом з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (рішення від 19.03.1997) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.
Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.
Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, а наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору, під час вирішення питання про забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується,
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.
Предметом позову в цій справі є стягнення з відповідача на користь позивача 2   848 800,44 грн збитків.
Оскільки виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів, застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов`язане із предметом позову.
Адекватність такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах ціни позову полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.
Таким чином, Верховний Суд вважає, що вжиті заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
Відповідач у касаційній скарзі зазначає, що позивачем до заяви не додано доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову. 
Верховний Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів, можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. 
За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном), порушує баланс інтересів сторін.
Отже, у разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22, від 14.12.2022 у справі №   922/1369/22.
У цій справі судами попередніх інстанцій накладено арешт на розрахункові банківські рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю  «Автосоюз» в межах суми стягнення (2   848   800,44 грн), а не на всі кошти відповідача, які знаходяться на його облікових рахунках.  Відповідач не довів, що накладення арешту на грошові кошти товариства на відкритих ним рахунках у банківських установах у межах оспорюваної суми порушує його права та ускладнює ведення господарської діяльності.
Щодо наведених у касаційній скарзі доводів скаржника про порушення судами положень Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд зазначає, що заходи забезпечення позову вжито за заявою позивача з урахуванням усіх установлених місцевим господарським судом обставин при розгляді такої заяви та з дотриманням норм процесуального права.
Водночас доводи скаржника не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а спрямовані на переоцінку встановлених обставин, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. 
Не знайшли свого підтвердження і доводи касаційної скарги про невідповідність оскаржених судових рішень висновкам, які викладені у постановах Верховного Суду від 03.12.2019 у справі №   916/1820/19, від 14.12.2022 у справі №   904/1513/22, від 14.06.2018 у справі № 910/361/18, від 24.05.2022 у справі №   911/2719/21, від 15.08.2018 у справі № 907/835/17, від 01.02.2023 у справі №   910/1539/21, від 15.07.2019 у справі №   905/492/19, від 20.01.2023 у справі №   904/1469/22, від 22.06.2022 у справі №   924/1277/20, від 03.04.2020 у справі №   904/4511/19. 
У кожній з наведених скаржником справ питання забезпечення позову вирішувалось в конкретному випадку, в залежності від того з якими позовними вимогами звернувся позивач (чи має намір звернутися), який вид забезпечення позову він обрав, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту предмету спору, а також чи є доцільним та необхідним забезпечення позову у визначений заявником спосіб, що залежить від встановлених під час розгляду відповідних справ фактичних обставин, що формують зміст правовідносин, та їх оцінки у кожному конкретному випадку в межах дискреційних повноважень судів.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що вжиті судами попередніх інстанцій заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а тому відсутні підстави для скасування оскаржених судових рішень і задоволення касаційної скарги.
7. Висновки Верховного Суду
Відповідно до вимог частини третьої статті 304 Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених   статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд, переглянувши оскаржені судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що ухвала місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування з підстав, викладених у касаційній скарзі немає.
8. Розподіл судових витрат
З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України,  суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.02.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2023 у справі №   910/1756/23 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. Баранець 

Судді                                                                                                    О. Кролевець

                                                                                                    В. Студенець