ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року 
м. Київ

cправа №  920/1321/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Баранець О.М., Кібенко О.Р.

за участю секретаря судового засідання - Коровай Л.В.,

за участю представників сторін: 
представника позивача - Сіденко Л.В. (адвокат),
представника відповідача - Тиченко М.П. (самопредставництво)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз"

на постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий - Андрієнко В.В., судді - Буравльов С.І., Шапран В.В.)
від 08.03.2023

у справі за позовом Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради 
до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" 
про стягнення 181017,54 грн
та за зустрічною позовною заявою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" 
до Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради 
про визнання недійсним пункту 3.3. договору № 234/О

Короткий зміст позовних вимог та зустрічних позовних вимог
1.          У грудні 2021 року Комунальне підприємство "Міськводоканал" Сумської міської ради (далі - Комунальне підприємство) звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" (далі - Оператор ГРМ) про стягнення 181 017, 54 грн.
2.          Позов обґрунтований тим, що відповідач порушив договірні зобов`язання щодо оплати послуг приймання, відведення та очищення стічних вод, наданих у період з червня 2019 року по червень 2021 року, тому в нього виникла заборгованість перед позивачем.
3.          У січні 2022 року Оператор ГРМ звернувся до суду першої інстанції із зустрічним позовом до Комунального підприємства про визнання недійсним пункту 3.3. договору № 234/О від 01.11.2014, яким об`єм поверхневих вод визначається згідно з пунктами 4.10 - 4.12 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу України від 27.06.2008 № 190 із змінами (далі - Правила № 190).
4.          Зустрічний позов мотивований таким:
-          пункт 3.3. договору, відповідно до якого об`єм повеневих вод визначається у відповідності до положень пунктів 4.10. - 4.12. Правил № 190 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить нормам вказаних Правил;
-          вичерпний перелік способів визначення кількості стічних вод визначено пунктом 5.29. Правил № 190, а тому застосування пунктів 4.10. - 4.12. для визначення об`єму поверхневих вод є протиправним;
-          пункти 4.10. - 4.12. Правил № 190 містяться в розділі IV указаних Правил, яка має назву "Приєднання об`єктів до системи централізованого питного водопостачання" і якою передбачено порядок визначення середньорічного об`єму стічних, дощових та снігових вод з метою визначення потужності, тоді як система обліку водопостачання та водовідведення передбачена розділом V Порядку №190;
-          оскільки порядок визначення кількості (об`єму) поверхневих вод суперечить Правилам № 190, то відповідний пункт договору підлягає визнанню недійсним на підставі частини першої статті 215 ЦК України.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
5.          01.11.2014 Комунальне підприємство (виробник) та Оператор ГРМ (споживач) уклали договір на приймання, відведення та очищення дощових (снігових) вод, які потрапляють в каналізаційну мережу м. Суми № 234/О (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого виробник зобов`язується забезпечити приймання, відведення та очищення стічних вод, що утворюються внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення (далі поверхневі стічні води) і неорганізовано потрапляють в мережі водовідведення споживача, або через дощозбірники і колодязі на мережі водовідведення, які розташовані на території споживача.
6.          Згідно з п. 1.2. договору споживач зобов`язується своєчасно оплатити послуги виробника, визначені п. 1.1. даного договору.
7.          Плата за надання послуг з приймання, відведення та очищення поверхневих стічних вод за звітний період визначається за об`ємом поверхневих вод та тарифом на послуги з водовідведення, затвердженим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. У разі зміни тарифу на водовідведення, споживач здійснює оплату послуг виробника за новими цінами згідно з виставленим рахунком (п. 3.2. договору).
8.          Відповідно до п. 3.3. договору об`єм поверхневих вод визначається згідно з п. 4.10., п. 4.11., п. 4.12 Правил № 190 зі змінами, а саме:
- об`єм дощових вод визначається за кількістю опадів за теплий період року, на підставі метеорологічних даних Сумського обласного центру з Гідрометеорології; загального коефіцієнту стоку дощових вод, що враховує кількість дощових вод (шар або об`єм), що надходять у мережі водовідведення за певний період часу (місяць) від усієї суми атмосферних опадів, що випали за цей період; загальної площі стоку дощових вод з території споживача, га;
- об`єм снігових вод визначається за кількістю опадів за холодний період року, визначених за даними Сумського обласного центру з Гідрометеорології; загальним коефіцієнтом стоку снігових вод (з урахуванням прибирання снігу і втрат за рахунок часткового поглинання водопроникними поверхнями в період відлиги дорівнює 0, 6); загальною площею стоку снігових вод з території споживача, га.
9.          Згідно з п. 3.4. договору обсяги стічних вод, що скидаються споживачем у міську каналізацію, визначаються на основі паспорта водного господарства та акта обстеження споживача.
10.          За період часу з червня 2019 року по червень 2021 року позивач неодноразово виставляв відповідачу рахунки на оплату послуг, проте відповідач їх не оплачував.
11.          Заперечуючи проти виставлених рахунків, Оператор ГРМ вказував таке: визначений об`єм поверхневих вод не відповідає пункту 5.29. Правил № 190, а Комунальне підприємство не може керуватися пунктами 4.10. - 4.12. Правил №190 (лист № 400-Сл-3030-0620 від 30.06.2020); Комунальне підприємство не зазначило детального розрахунку заборгованості, період, за який нараховано борг, пункт договору, яким передбачено нарахування суми боргу (листи №400007.1-Ск-32440720 від 14.07.2020, № 400007.2-Ск-8192-0821 від 30.08.2021).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
12.          Рішенням Господарського суду Сумської області від 02.08.2022 у задоволенні первісного позову відмовлено повністю. Зустрічний позов задоволено, визнано недійсним пункт 3.3. договору, стягнуто з Комунального підприємства на користь Оператора ГРМ 2 270, 00 грн судового збору.
13.          Рішення суду обґрунтовано таким:
-          вичерпний перелік способів визначення кількості стічних вод визначено пунктом 5.29. Правил № 190 (1) за допомогою засобів обліку на водозаборах; 2) за паспортною продуктивністю насосів на водозаборах; 3) за паспортним дебітом усіх свердловин та проектною потужністю поверхневого водозабору; 4) на підставі витрат води на технологічні потреби; 5) на підставі замірів кількості стічних вод, що надходять до мереж водовідведення), який розширеному тлумаченню не підлягає. Пункт 5.29 Правил № 190 не розмежовує методи обліку стічних вод залежно від виду стічних вод;
-          пункти 4.10. - 4.12. Правил № 190 містяться у розділі IV Правил "Приєднання об`єктів до систем централізованого питного водопостачання та водовідведення" та визначають порядок визначення середньорічного об`єму стічних, дощових та снігових вод з метою визначення потужності споруд, в той час як пункти 3.1., 3.14. - в розділі ІІІ "Розрахунки за відпущену питну воду та приймання стічних вод", а пункти 5.1., 5.29. - в розділі V "Система обліку водопостачання та водовідведення" (висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12.04.2018 у справі №905/675/17 та від 07.02.2019 у справі №921/74/18);
-          визначення в пункті 3.3. договору порядку визначення об`єму поверхневих вод з посиланням на пункти 4.10 - 4.12. Правил № 190 не відповідає вимогам законодавства про питну воду і питне водопостачання, що є підставою для визнання оспорюваного пункту договору недійсним на підставі статті 215 ЦК України;
-          наслідком визнання недійсним пункту 3.3. договору є відмова у стягненні нарахованої заборгованості за первісним позовом.
14.          08.03.2023 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нове, яким первісний позов задовольнив повністю, стягнув з Оператора ГРМ 161 405, 51 грн основного боргу, 5 671, 77 грн 3% річних, 13 940, 26 грн інфляційних втрат, 2 715, 26 грн судового збору та 4 072, 89 грн судового збору за перегляд справи апеляційною інстанцією. У задоволенні зустрічного позову відмовив повністю.
15.          Постанова суду апеляційної інстанції мотивована таким:
-          Комунальне підприємство визначило кількість стічних вод із застосуванням підпункту 5 пункту 5.29. Правил № 190 (на підставі замірів кількості стічних вод, що надходять до мереж водовідведення) з огляду на те, що сторони у п. 3.3. договору погодили, що об`єм поверхневих вод визначається згідно з пунктами 4.10. - 4.12. Правил № 190;
-          ініціатором методу визначення об`єму стічних поверхневих вод по формулі з урахуванням пунктів 4.10. - 4.12. Правил № 190 був Оператор ГРМ, що підтверджується паспортом водного господарства;
-          пункти 4.10. - 4.12. Правил № 190 та п. 3.3 договору не є тотожними, оскільки згідно з пунктами 4.10. - 4.12. Правил № 190 об`єм поверхневих вод визначається за рік (середньорічний об`єм стічних вод), а згідно з п. 3.3. договору об`єм поверхневих вод визначається за місяць;
-          сторони, урахувавши установлену законом свободу договору, погодили порядок визначення об`єму поверхневих вод з посиланням на пункти 4.10. - 4.12. Правил № 190, що не суперечить вимогам статей 6, 525, 598, 627, 651 ЦК України та статей 188, 291 ГК України, що є підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову;
-          Комунальне підприємство у порядку, передбаченому договором, надало Оператору ГРМ послуги приймання дощових (снігових) вод, однак останній порушив п. 1.2., пп. 2.4.1. п. 2.4., п. 3.5. договору щодо оплати наданих послуг, а тому заборгованість, що утворилась, підлягає стягненню;
-          у зв`язку простроченням виконання зобов`язання із своєчасної оплати до стягнення також підлягають 3 % річних та інфляційні втрати на підставі частини другої статті 625 ЦК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та підстава (підстави) відкриття касаційного провадження. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та викладені у відзиві на касаційну скаргу
16.          06.04.2023 Оператор ГРМ звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити рішення суду першої інстанції в силі.
17.          Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник визначив пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.
18.          Обґрунтовуючи наявність зазначених підстав касаційного оскарження, скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема: 
-          пункти 4.10. - 4.12. розділу ІV Правил №190. Ці пункти застосовуються лише при врегулюванні питання приєднання споживачів до системи централізованого водопостачання та водовідведення, тобто при укладенні договору. У справі, яка переглядається, спірні правовідносини виникли щодо способу визначення об`єму стічних вод - виконання договору, що унеможливлює застосування цих пунктів. Суд не врахував висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 12.04.2018 у справі № 905/675/17, від 07.02.2019 у справі №921/74/18, щодо неможливості застосування зазначених пунктів у спірних правовідносинах (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України); 
-          статей 526, 530, 612, частини другої статті 625 ЦК України, пункти 1.2, підпункт 2.4.1 пункту 2.4, пункти 3.4, 3.5 договору, оскільки не погоджується з висновком суду щодо задоволення первісного позову. Скаржник вважає, що за умовами договору оплата послуг повинна здійснюватися на підставі рахунку. Рахунок на оплату послуг був виставлений пізніше заявленого періоду до нарахування інфляційних втрат та 3% річних. У такому випадку прострочення грошового зобов`язання не має місце, тому нарахування є передчасними. Суд не врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, що зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання та поділяє його долю. Відсутній висновок Верховного Суду стосовно застосування зазначених норм у контексті умов договору, що регулюють порядок оплати послуг (пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України); 
-          статті 203, частини першої статті 215 ЦК України у сукупності з пунктами 4.10. - 4.12. Правил №190 та наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 19.04.2021 року № 97, який набрав чинності 13.07.2021. Цим наказом Правила № 190 викладені у новій редакції, пункти 4.10. - 4.12. щодо сплати вартості скидання дощових (снігових) вод виключені. Відсутній висновок Верховного Суду щодо відмови у задоволенні позову в частині визнання договору недійсним з посиланням на норму закону, яка втратила свою чинність на момент пред`явлення позову (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України). 
19.          30.05.2023 від Комунального підприємства надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому сторона заперечила проти доводів скаржника.
20.          Відзив на касаційну скаргу обґрунтовано таким:
-          визначення кількості стічних вод передбачено із застосуванням підпункту. 5 пункту 5.29. Правил № 190 з огляду на те, що сторони у п. 3.3 договору погодили, що об`єм поверхневих вод визначається згідно з пунктами 4.10. - 4.12. Правил № 190;
-          пункти 4.10. - 4.12. Правил № 190 не є тотожними з п. 3.3 договору (відміним є строк, за який визначається об`єм стічних вод);
-          помилковим є посилання Товариства на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 905/675/17 та від 07.02.2019 у справі № 921/74/18, оскільки предметом вказаних справ було врегулювання переддоговірних спорів щодо укладення загальних договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які виникли у зв`язку з тим, що сторони не досягли згоди щодо усіх умов договору. У справі, яка розглядається, договір вже був укладений;
-          рахунки на оплату неодноразово надсилалися Оператору ГРМ. Також Оператор ГРМ не був обмежений отримати рахунку на оплату. Свого контррозрахунку інфляційних втрат та 3 % річних не надав. А тому посилання скаржника на неправильне нарахування 3 % річних та інфляційних втрат є необґрунтованим.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство
21.          Розглянувши подану касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.
22.          Відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" (тут і далі в редакції, чинній на момент укладення договору) державна політика у сфері питної води та питного водопостачання будується на принципах: державного управління і регулювання відносин у  сфері  питної води та питного водопостачання; додержання єдиних правил,  норм і стандартів усіма суб`єктами відносин у сфері питної води та питного водопостачання.
23.          Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства (частина третя статті 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання").
24.          Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (Правила № 190) затверджено наказом Міністерства житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), які визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України.
25.          Розділ IV Правил № 190 має назву "Приєднання об`єктів до систем централізованого питного водопостачання та водовідведення".
26.          Для приєднання до систем  централізованого водопостачання  та водовідведення замовнику таких послуг надаються технічні умови. Форма технічних умов наведена в додатку 1 до  цих Правил (пункт 4.1. Правил № 190).
27.          Відповідно до пункту 4.10. Правил № 190 середньорічний об`єм стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання територій (далі поверхневі стічні води), О р, і неорганізовано потрапляє в мережі водовідведення споживачів або через дощозбірники і колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території споживачів, у мережі водовідведення виробника, як при загально сплавній, так і при роздільній системі водовідведення, визначається за формулою: О р = О Д + О С + О ПМ (1).
28.          Згідно з пунктом 4.11. Правил № 190 середньорічний об`єм дощових вод ОД визначають за формулою: О Д = 10h Д kД FД, (2)
Загальний коефіцієнт стоку дощових вод для площ стоку з різним видом поверхні визначається на підставі даних, наведених у додатку 3 до цих Правил.
Для визначення середньорічного об`єму дощових вод О Д, з території населеного пункту, що має різні види поверхонь, загальний коефіцієнт стоку kД, для загальної площі стоку FД, розраховується як середньозважена величина з окремих значень коефіцієнта стоку, наведеного у додатку 3, для площ стоку з різним видом поверхні.
29.          Відповідно до пункту 4.12. Правил № 190 середньорічний об`єм снігових вод ОС визначають за формулою: ОС = 10h С kС FС (3).
30.          Аналіз наведених положень Правил № 190 свідчить, що вказані пункти застосовуються при приєднанні споживачів до систем централізованого водопостачання та водовідведення, для визначення потужностей споруд та пропускної спроможності мереж каналізації, що необхідно при проектуванні та будівництві відповідних об`єктів, тобто не може застосовуватися у відносинах щодо визначення об`єму поверхневих вод, які підлягають оплаті за договором.
31.          Подібні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 12.04.2018 у справі №905/675/17, від 07.02.2019 у справі № 921/74/18.
32.          Відповідно до пункту 5.1. Правил N 190 користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктах України облік відпущеної питної води та прийнятих стоків здійснюється виробником і споживачами засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію.
33.          Згідно з пунктом 3.14. Правил N 190 у разі відсутності у споживача засобів обліку на каналізаційних випусках, кількість стічних вод визначається за кількістю води, що надходить з мереж центрального водопостачання та з інших джерел.
34.          Пунктом 5.29. Правил N 190 встановлено, що у разі відсутності засобів обліку стічних вод, їх облік здійснюється такими методами: 1) за допомогою засобів обліку на водозаборах; 2) за паспортною продуктивністю насосів на водозаборах; 3) за паспортним дебітом усіх свердловин та проектною потужністю поверхневого водозабору; 4) на підставі витрат води на технологічні потреби; 5) на підставі замірів кількості стічних вод, що надходять до мереж водовідведення.
Метод визначення кількості стічних вод встановлюється виробниками.
Якщо кількість стічних вод визначається одним із методів, зазначених у цьому пункті Правил, що зафіксовано договором або двостороннім актом між виробником і споживачем на обумовлений термін, то споживач протягом цього терміну може не надавати виробнику таких даних.
35.          У постановах Верховного Суду від 12.04.2018 у справі №905/675/17, від 07.02.2019 у справі № 921/74/18 сформовано правовий висновок, що пункт 5.29. Правил № 190 містить вичерпний перелік способів визначення кількості стічних вод, який розширеному тлумаченню не підлягає.
36.          Отже, доводи скаржника, що визначення у договорі об`єму стічних вод у спосіб, запропонований позивачем, не відповідає вимогам законодавства про питну воду і питне водопостачання, знайшли своє підтвердження.
37.          Посилання суду апеляційної інстанції на те, що сторони узгодили визначення об`єму стічних вод у спосіб, передбачений підпунктом 5 пункт 5.29. Правил № 190 (на підставі замірів кількості стічних вод, що надходять до мереж водовідведення) є необґрунтованим, адже пунктом 3.3. договору чітко передбачено, що об`єм поверхневих вод визначається згідно з пунктами 4.10. - 4.12. Правил № 190, а не на підставі замірів кількості стічних вод. Доказів здійснення будь-яких замірів кількості стічних вод, як це передбачено підпунктом 5 пункт 5.29. Правил № 190, суд апеляційної інстанції не встановив, а тому такі висновки визнаються помилковими.
38.          При цьому посилання суду апеляційної інстанції на відмінність змісту пункту 3.3. договору і положень пунктів 4.10. - 4.12. Правил (щодо періоду визначення об`єму поверхневих вод) не змінює змісту методу обрахунку об`єму поверхневих вод, а тому такі висновки також визнаються необґрунтованими. Відповідно, висновки суду першої інстанції щодо невідповідності пункту 3.3. договору пунктам 3.14., 5.29. Правил № 190 та статтям 6, 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", що є підставою для визнання недійсним спірного пункту договору на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, визнаються обґрунтованими.
39.          Верховний Суд визнає помилковим висновок суду апеляційної інстанції щодо погодження сторонами порядку визначення об`єму поверхневих вод з посиланням на установлену законом свободу договору з огляду на таке.
40.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 у справі 757/45133/15-ц, розкриваючи зміст засади свободи договору у статтях 6, 627 ЦК України, вказала, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.
41.          Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.
42.          Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.
43.          За таких обставин, висновок суду апеляційної інстанції щодо можливості узгодження сторонами в договорі умови стосовно обрахунку об`єму поверхневих вод всупереч положенням Правил № 190 є помилковим і таким, що не відповідає положенням статей 6, 627 ЦК України. Тому такий висновок визнається необґрунтованим. Натомість суд першої інстанції, встановивши невідповідність спірного пункту договору положенням Правил № 190, дійшов правильного висновку щодо його недійсності.
44.          Посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо визнання договору недійсним з посиланням на норму закону, яка втратила свою чинність на момент пред`явлення позову, є помилковим з огляду на таке.
45.          Верховний Суд послідовно зазначав, що законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Для такого визнання з огляду на приписи статті 5 ЦК України суд має застосувати акт цивільного законодавства, чинний на момент укладення договору (такі висновки сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17 і від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17).
46.          Тобто під час вирішення питання про визнання правочину недійсним має встановлюватися і застосовуватися редакція акту цивільного законодавства, чинна саме на момент укладення спірної угоди, а не на момент звернення з позовом.
47.          Враховуючи те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення зустрічної позовної вимоги про визнання пункту 3.3. договору недійсним, то і висновок про відсутність підстав для задоволення первісного позову визнається обґрунтованим, оскільки позовні вимоги за первісним позовом обґрунтовуються невиконанням зобов`язань в частині несплати заборгованості за послуги, що нараховані відповідно до пункту 3.3. договору. Відповідно, висновки суду апеляційної інстанції щодо первісних позовних вимог визнаються також необґрунтованими. У зв`язку з викладеним, доводи скаржника щодо порушення статті 625 ЦК України не розглядаються.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
48.          Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині (пункт 4 частини першої статті 308 ГПК України).
49.          Відповідно до статті 312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
50.          Оскільки суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права (пункти 3.14., 5.29. Правил № 190, статті 6, 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України) і скасував судове рішення, яке відповідає закону та прийнято з урахуванням правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.
Розподіл судових витрат
Судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 9  970,53 грн відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на Комунальне підприємство, у зв`язку із задоволенням касаційної скарги.
Керуючись статтями 129, 300, пунктом 4 частини 1 статті 308, 309, статтями 312, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" задовольнити.
2.          Постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.03.2023 у справі № 920/1321/21 скасувати, а рішення Господарського суду Сумської області від 02.08.2022 залишити в силі.
3.          Стягнути з Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради (40009, м. Суми, вул. Білопільський шлях, 9, код ЄДРПОУ 03352455) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" (40021, м. Суми, вул. Лебединська, 13, код ЄДРПОУ 03352432) 9 970, 53 грн судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          І. Кондратова

Судді                                                                                                    О. Баранець

                                                                                                    О. Кібенко