УХВАЛА

10 липня 2023 року 
м. Київ

cправа №  910/10133/21 
Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду: 
Булгакової І.  В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Державної податкової служби України  (далі - ДПС України )
на рішення господарського суду міста  Києва від 01.06.2022 та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2023
за позовом ДПС України
до товариства з обмеженою відповідальністю "Наш 365"
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення,

ВСТАНОВИВ:
ДПС України 20.06.2023 (через систему "Електронний суд") подала до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення господарського суду міста Києва від 01.06.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2023 зі справи №  910/10133/21. 
Перевіривши матеріали поданої касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що остання підлягає залишенню без руху, виходячи з такого. 
Згідно з частиною третьою статті 292 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс) визначено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. 
Згідно зі статтею 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. 
Оскаржувана постанова апеляційного господарського суду у даній справі ухвалена 11.04.2023 (повний текст підписаний 25.05.2023), а тому строк на її оскарження закінчився 12.06.2023 .
З касаційною скаргою скаржник звернувся через систему "Електронний суд" 20.06.2023, що підтверджується вхідним штампом Суду, тобто після закінчення строку на касаційне оскарження.
Водночас у переліку додатків до касаційної скарги містяться  докази, що свідчать про дату отримання копії оскаржуваного судового рішення, а саме: копію постанови суду апеляційної інстанції від 11.04.2023 з вхідним штрих-кодом, нанесеним ДПС України на її першому аркуші, що підтверджує отримання 25.05.2023. 
Відповідно до частин першої та другої статті 288 ГПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення; учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
Наведене свідчить про те, що скаржник має право подати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення суду. 
При цьому саме по собі несвоєчасне отримання повного тексту постанови не свідчить про автоматичне продовження строку на касаційне оскарження.
Водночас, Суд звертає увагу скаржника, що належним доказом отримання копії постанови суду апеляційної інстанції може бути, зокрема, конверт, в якому оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції направлялася скаржнику, а не  вхідний штрих-код ДПС України на першому аркуші копії постанови суду апеляційної інстанції як зацікавленої особи.
Однак клопотання про поновлення строку подання касаційної скарги скаржником не заявлялося, що відповідно до частини третьої статті 292 ГПК України є підставою для залишення касаційної скарги без руху. 
Крім того, відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Приписами пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено, підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Зміст касаційної скарги свідчить, що як  на підставу касаційного оскарження судових рішень скаржник посилається на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права, викладених у постановах, що визначено пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Відповідно неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше, ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.
Системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Тобто, з огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 цього Кодексу, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права (пункт, частина, стаття) судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (із зазначенням постанови).
Однак подана касаційна скарга хоча і містить посилання на окремі норми права, проте скаржником у її тексті не наведеного належного обґрунтування того, в чому саме, на його думку, полягало неправильне застосування судами попередніх інстанції (і яких саме) норм права (пункт, частина стаття), стосовно застосування яких висновок Верховного Суду, викладений у постанові, не був врахований судом апеляційної  інстанції.  
Отже, саме лише посилання скаржника у касаційній скарзі на неврахування висновків Верховного Суду під час ухвалення оскаржуваних судових рішень як на підставу касаційного оскарження судового рішення без зазначення конкретних норм права (пункт, частина, стаття) щодо застосування яких, на думку скаржника, такий висновок не був врахований не можуть формувати чітких підстав касаційного оскарження у розумінні частини другої статті 287 ГПК України.
Окрім того, Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до частини другої статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Порядок і розмір сплати судового збору, встановлений Законом України "Про судовий збір" (далі - Закон). 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За приписами підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позов у цій справі було подано у 2021 році про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання надати ефірний час для спростування недостовірної інформації.
Приписами статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2021 року визначений у розмірі 2  270,00 грн. 
Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 Закону у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Водночас  пунктом 27 частини першої статті 5  вказаного Закону встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи - в частині стягнення сум податкового боргу, заборгованості зі сплати єдиного державного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
З огляду на те, що предметом спору у цій справі є визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання надати ефірний час для спростування недостовірної інформації, тобто не є стягнення суми податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного державного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а тому ДПС  України не звільняється від сплати судового збору за подання касаційної скарги у цій справі.
За приписами підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
При цьому відповідно до частини третьої статті 4 Закону при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. 
Отже, з огляду на те, що касаційну скаргу подано в електронній формі через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8, який підлягає застосуванню, при поданні цієї касаційної скарги мав бути сплачений судовий збір як за дві немайнові вимоги у розмірі 7  264, 00 грн.
Проте до касаційної скарги скаржником не додано доказів про сплату судового збору у  встановленому розмірі, не зазначено про наявність таких доказів і в додатках до касаційної скарги. 
Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Крім того, відповідно до статті 291 ГПК України особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.
Однак до касаційної скарги не додано доказів надіслання її копії відповідачу та третій особі у справі, а саме: товариству з обмеженою відповідальністю "Наш 365", Національній раді України з питань телебачення і радіомовлення.
Неповідомлення учасника справи в установленому процесуальним законом порядку про звернення з касаційною скаргою порушує процесуальні права цієї сторони, принципи рівності та змагальності сторін, закріплені частиною третьою статті 2 ГПК України.
З урахуванням наведеного касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху.
Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що ДПС України необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме: 
- подати до Суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з обґрунтуванням причин пропуску цього строку та належними доказами на підтвердження поважності причин пропуску цього строку;
- уточнити наведену підставу касаційного оскарження та чітко зазначити норми права (пункт, частина, стаття) неправильного застосування яких, на думку скаржника, припустилися суди попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень та стосовно застосування яких (норм) висновок Верховного Суду, викладений у постановах Верховного Суду, не був врахований судами попередніх інстанцій;
- надати суду оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 7  264,00 грн на реквізити, які зазначені на вебсайті Верховного Суду у розділі "Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору в гривнях", із зазначенням обов`язкових реквізитів у призначенні платежу (зокрема, щодо інформації про номер справи, у межах якої подається відповідна скарга);
- надати докази надіслання копії цієї скарги відповідачу та третій особі  у цій справі, а саме: товариству з обмеженою відповідальністю "Наш 365", Національній раді України з питань телебачення і радіомовлення листом з описом вкладення.
Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто або  відмовлено у відкритті касаційного провадження.
На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:
1.  Касаційну скаргу Державної податкової служби України на рішення господарського суду міста Києва від 01.06.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2023 зі справи №  910/10133/21 залишити без руху.
2.  Надати Державній податковій службі України строк для усунення недоліків касаційної скарги, який становить не більше 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через систему "Електронний суд" або поштою за адресою: м.  Київ, вул. О.  Копиленка, 6.
3. Роз`яснити Державній податковій службі України, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто або відмовлено у відкритті касаційного провадження.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду              І. В.  Булгакова