ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року 
м. Київ

cправа №  908/3060/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М.за участі секретаря судового засідання - Купрейчук С.П.
за участю представників: не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу    Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк"

на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 23.09.2021 
та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.10.2022 (в частині розгляду кредиторських вимог Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк")

у справі 
до Фізичної особи ОСОБА_1 
керуючий реструктуризацією: Ревунков Віталій Михайлович
про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:
1.   В межах справи №908/3060/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до суду надійшли наступні заяви з грошовими вимогами до боржника:
-  Акціонерного товариства "УкрСиббанк", 49044, м. Дніпро, вул. Жуковського, 3 - на суму 9 450 221,32 грн.;
-  Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк", 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50 - на суму 10   968   321,60 грн.;
-  Концерну "Міські теплові мережі", 69091, м. Запоріжжя, бульвар Гвардійський, 137 - на суму 58 428,19 грн.
Короткий зміст оскаржуваних рішень
2.   Ухвалою господарського суду Запорізької області від 23.09.2021 року:
- визнано грошові вимоги Акціонерного товариства "УкрСиббанк" до фізичної особи ОСОБА_1 на суму 4 233 788,11 грн.;
- визнано грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до фізичної особи ОСОБА_1 на суму 2   936   435,35 грн. як вимоги, забезпечені заставою майна боржника; на суму 1 730,00 грн. - 2 черга задоволення вимог кредиторів;
- розгляд грошових вимог Концерну "Міські теплові мережі", 69091, м. Запоріжжя, бульвар Гвардійський, 137 відкладено на 21.10.2021 року.
3. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 26.10.2022 залишено без змін ухвалу господарського суду Запорізької області від 23.09.2021 року   у справі   №908/3060/20.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
4. До Верховного Суду від Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" (далі в тексті - Скаржник) надійшла касаційна скарга у якій заявлено вимогу скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 23.09.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.10.2022 по справі №   908/3060/20 в частині розгляду грошових вимог Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" і ухвалити нове рішення, яким визнати грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 на суму 8 030 156,29 грн.
5. В обґрунтування підстав для задоволення касаційної скарги Скаржник наводить наступні доводи:
5.1.   Суди попередніх інстанцій не врахували при розгляді грошових вимог Банку існування розмежування понять "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами" у взаємозв`язку із статтями 1048, 1050, 625 Цивільного кодексу України, без врахування висновків, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у Справі № 910/1238/17, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.09.2020 у справі № 916/4693/15, ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі  № 5017/1987/2012, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 903/191/19, від 10.11.2020 у справі № 903/802/18,. від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012.
Відзиви
6. Не надходили
Інші заяви та клопотання
7. Від АТ КБ "ПриватБанк" надійшли письмові пояснення у яких зазначено аргументи щодо необхідності задоволення касаційної скарги та розглядати справу за відсутності представника Банку.
Позиція Верховного Суду
8. Заслухавши у відкритому судовому засіданні доповідь судді доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.
9. Відповідно до приписів ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
10. Суди попередніх інстанцій встановили  наступні фактичні обставини справи:
10.1. Як свідчать матеріали справи, 28.04.2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступник АТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ZPC0GA00000648 (далі - кредитний договір), за яким Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 28.04.2007 року по 28.04.2017 року включно у розмірі 93530,00 дол. США на споживчі потреби та сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору.
10.2.  28.04.2007 року в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № ZРС0GА00000648 між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки (зареєстровано в реєстрі № 1125), за яким боржник (іпотекодавець) надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 та Банк (іпотекодержатель) отримав право в разі невиконання боржником своїх зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.
10.3. ЗАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит в розмірі, передбаченому умовами договору, однак остання свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість.
10.4.  20.02.2009 року, у зв`язку із невиконанням боржником зобов`язань за кредитним договором, ЗАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_3 .
10.5.  Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2011 року у справі № 2-56/2011 було частково задоволено позовну заяву ЗАТ КБ "ПриватБанк". В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором в сумі 105 481,47 дол. США звернуто стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 28.04.2007 року № 1125 - на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку витрати по оплаті судового збору у загальному розмірі 1730,00 грн.
10.6.     Таким чином, Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя встановлено факт існування заборгованості ОСОБА_1 перед Банком у розмірі 105 481,47 дол. США станом на 11.11.2010 року.
10.7. В подальшому, в липні 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
10.8.  Після неодноразового перегляду справи в судах різних інстанцій, 25.11.2020 року постановою Запорізького апеляційного суду у справі № 467/1358/15-ц було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2020 року в частині задоволених вимог до ОСОБА_1 та в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк".
10.9.  За змістом вказаної постанови вбачається, що у справі № 467/1358/15-ц банк заявив до стягнення з боржника ОСОБА_1 , серед іншого, заборгованість за процентами, яка нарахована згідно ст.1048 Цивільного Кодексу України.
10.10. Пунктом 3.2. кредитного договору, на який посилається апелянт в апеляційній скарзі, встановлено, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1., 2.2.4., 2.3.3. цього Договору, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі, зазначеному у п. 7.4. змінної частини цього договору на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за Кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються Позичальником щомісяця в період сплати понад зазначену в п.1.1 суми щомісячного платежу за Кредитним договором ( у випадку погашення заборгованості шляхом надання щомісячного платежу й установлення його суми в п.1.1.). При встановленні Банком у порядку, передбаченому п.2.3.2 зменшеної процентної ставки, умови даного пункту вважаються скасованими з дати встановлення зменшеної процентної ставки (том 2 а.с.72).
10.11.   Пунктом 7.4. кредитного договору передбачено, що згідно ст.212 ЦК України, при порушенні Позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1., 2.2.4., 2.3.3. цього Договору, позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитом у розмірі 2,43% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості (том 2 а.с.74).
11. З наведених обставин суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що АТ КБ "ПриватБанк" використало право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України, та пені за порушення умов договору, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку.
12.  Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
13. Згідно п. п. 6.37, 6.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 по справі № 912/1120/16 зазначено наступне:
- В ухвалі про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду покликався також на правову позицію, викладену у справі № 5017/1987/2012 (постанова від 5 березня 2019 року), в якій Верховний Суд вказав на те, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі пунктів 1.4, 3.3, 3.5, 6.7 кредитного договору у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України.
- Разом із тим правовідносини, що склалися у справі № 5017/1987/2012, не є подібними до правовідносин, що склалися у справі, що розглядається, позаяк у справі №   5017/1987/2012 договором була передбачена умова нарахування процентів за підвищеною ставкою саме за неправомірне користування кредитом, що відповідає диспозиції норми, викладеній у частині другій статті 625 ЦК України, а не відповідно до частини першої статті 1048 цього Кодексу. Тож підстави для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 5 березня 2019 року у справі № 5017/1987/2012, відсутні.
14. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №   910/4518/16 наведено висновок про застосування норм права, суть якого полягає у тому, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
15. Суди попередніх інстанцій встановивши обставини того, що Пунктом 7.4. кредитного договору передбачено, що згідно ст.212 ЦК України, при порушенні Позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1., 2.2.4., 2.3.3. цього Договору, позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитом у розмірі 2,43% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості (том 2 а.с.74), не здійснили тлумачення умов кредитного договору та не встановили обставини того, чи мали на увазі сторони Договору встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).
16. Вказане свідчить про неповне дослідження судами попередніх інстанцій зібраних доказів у справі, що стосуються розгляду кредиторських вимог Скаржника, які виникли на підставі кредитного договору від 28.04.2007 № ZPC0GA00000648.
17. Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
18. З урахуванням того, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані докази у справі, що стосуються кредиторських вимог Скаржника, які виникли на підставі кредитного договору від 28.04.2007 № ZPC0GA00000648, колегія суддів суду касаційної інстанції, на підставі положень п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України, дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги та про скасування оскаржуваних судових рішень в частині розгляду кредиторських вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", та направлення справи № 908/3060/20 у скасованій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 240, 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 23.09.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.10.2022 в частині розгляду кредиторських вимог Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" по справі № 908/3060/20 скасувати.

3. Справу № 908/3060/20 у скасованій частині направити на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                           С.В. Жуков
Судді                                                                           В.І. Картере
                                                                                          К.М. Огороднік