ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року 
м. Київ

cправа №  922/2334/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. (головуючий), Васьковського О.В., Пєскова В.Г.,
за участю секретаря судового засідання Громака В.О.,

учасники справи:
боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки",
представник боржника - не з`явився,
розпорядник майна ТОВ "Софія-Близнюки" арбітражний керуючий Хандурін Д.В. - не з`явився,
кредитор - Акціонерне товариство "Райффайзен Банк",
представник кредитора - Хуторянець О.В., адвокат, довіреність № 514/21 від 14.07.2021,
кредитор -  ОСОБА_1 , 
представник кредитора - не з`явився, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні  касаційну скаргу
Акціонерного товариства "Райффайзен Банк",
на ухвалу Господарського суду Харківської області (щодо кредиторських вимог ОСОБА_1 )
від 20.12.2021 
у складі судді: Кононової О.В.,
та постанову Східного апеляційного господарського суду  
від 13.02.2023 
у складі колегії суддів: Хачатрян В.С. (головуючий), Россолова В.В., Слободіна М.М.,
на ухвалу Господарського суду Харківської області (за результатами попереднього судового засідання в частині кредиторських вимог ОСОБА_1 )
від 20.12.2021 
у складі судді: Кононової О.В.,
та постанову Східного апеляційного господарського суду  
від 13.02.2023 
у складі колегії суддів: Хачатрян В.С. (головуючий), Россолова В.В., Слободіна М.М.,

у справі за заявою
Акціонерне товариство "Райффайзен Банк"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки",
про визнання банкрутом 

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог

1. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.08.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" (далі - ТОВ "Софія-Близнюки", боржник);
визнано вимоги ініціюючого кредитора Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" (далі - АТ "Райффайзен Банк", кредитор), в тому числі й забезпечених заставою майна боржника;
введено процедуру розпорядження майном боржника;
призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Хандуріна Дмитра Вікторовича.

2. Офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Софія - Близнюки" було здійснено 19.08.2021 за № 67081 на офіційному веб-сайті ВГСУ, в якому встановлений граничний строк подання заяв кредиторів з вимогами до боржника.

3. На адресу господарського суду після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про визнання банкрутом надійшла заява ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника на загальну суму 1 323 780,00 грн.
Заявник вказує, що майнові вимоги виникли на підставі невиконання боржником умов договору позики (безвідсоткової) від 24.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндой Н.О., відповідно до умов якого Боржник отримав в позику грошові кошти в сумі 1 771 840,00 грн. строком до 01.08.2020. В зазначений у договорі строк сума позики була повернута частково в сумі 1 109 950,00 грн. Сума боргу, яка залишилася не повернутою складає 661 890,00 грн. Умовами договору пунктом 6.1., у разі порушення строку повернення позики або її частини, передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 100% від суми заборгованості.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції за результатами розгляду заяви з грошовими вимогами 

4. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 у справі №922/2334/21 задоволено заяву ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника.

Визнано грошові вимоги ОСОБА_1 до боржника у загальному розмірі              1 323 780,00 грн , з яких 661 890,00 грн. сума основного боргу та 661 890,00 грн. штрафна санкція.

Зобов`язано розпорядника майна включити визнані судом вимоги до реєстру вимог кредиторів у визначеній Кодексом України з процедур банкрутства черговості.

5. Ухвала мотивована тим, що на день подачі заяви з грошовими вимогами до боржника, останній не виконав в повному обсязі взяті на себе зобов`язання, не сплатив в повному обсязі наявну заборгованість за договором позики, наразі заборгованість боржника за договором складає загальну суму                  1 323 780,00 грн., яка до цього часу не сплачена.
Заявником - кредитором ОСОБА_1 було надано суду необхідну сукупність документів на обґрунтування своїх вимог, зазначені докази були досліджені судом, у зв`язку з чим суд дійшов переконливого висновку про визнання кредиторських вимог ОСОБА_1 на загальну суму 1 323 780,00 грн.

6. Під час розгляду заяви ОСОБА_1 судом встановлено:

6.1. 20.03.2020 відбулись загальні збори учасників ТОВ "Софія - Близнюки" на яких були присутні 100% учасників товариства, а саме громадянин України ОСОБА_2 , що є власником частки 50% у статутному капіталі товариства та громадянин України ОСОБА_3 , що є також власником частки 50% у статутному капіталі товариства.

6.2. Порядком денним вказаних зборів був:
1. Розгляд питання щодо залучення додаткових грошових коштів для господарчих потреб та укладення товариством у зв`язку з цим Договору позики, де позикодавцем виступає ОСОБА_1 та укладення в якості забезпечення договору позики Договору застави майбутнього врожаю 2020 року посівів озимої пшениці на земельних ділянках загальною площею 170га, що розташовані в межах території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області, а саме: в полі №9-20га, в полі №10-35га, в полі №11-60га, в полі №17-30га, в полі №21-25га, користувачем яких є ТОВ "Софія - Близнюки".
2. Надання повноважень Директору на укладання та підписання Договорів позики та застави майбутнього врожаю.

6.3. За результатами голосування зборами учасників було прийнято одноголосне рішення про залучення додаткових грошових коштів для господарчих потреб та укладення товариством у зв`язку з цим Договору позики, де позикодавцем виступає ОСОБА_1 та укладення в якості забезпечення договору позики Договору застави майбутнього врожаю 2020 року посівів озимої пшениці на земельних ділянках загальною площею 170га, що розташовані в межах території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області, а саме: в полі №9-20га, в полі №10-35га, в полі №11-60га, в полі №17-30га, в полі №21-25га, користувачем яких є ТОВ "Софія - Близнюки" та уповноважено директора ТОВ "Софія - Близнюки" ОСОБА_2 на укладання та підписання від імені товариства Договорів позики та застави майбутнього врожаю.

6.4. 24.03.2020 між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ТОВ "Софія - Близнюки" (Позичальник) був укладений договір позики (безвідсоткової), відповідно пункту 1.1 якого Позикодавець в порядку і на умовах визначених цим договором надає Позичальнику безвідсоткову позику у сумі 1 771 840,00 грн., що відповідно до встановленого КБ "ПриватБанк" курсу для продажу становить еквівалент 62 720,00 доларів США на момент надання позики, а останній зобов`язується повернути зазначену суму позики з урахуванням положень пункту 5.4. договору у визначений цим договором строк.

6.5. Відповідно пункту 3.1 договору сторони визначили, що в забезпечення повернення суми позики Позикодавець та Позичальник укладають договір застави на частину врожаю озимої пшениці 2020 року, який належить Позичальнику.

6.6. Пунктом 5.1. сторони передбачили, що позикодавець зобов`язується передати позику разом із підписанням цього договору готівкою на руки директору ТОВ "Софія - Близнюки" для внесення цих коштів на рахунок Товариства. Підписанням цього договору Позичальник засвідчує, що він отримав позику у розмірі, зазначеному в пункті 1.1. договору, одночасно з підписанням цього договору (пункт 5.2. договору).

6.7. В пункті 4.1. договору сторони домовились, що строк надання позики становить чотири місяці з моменту реальної передачі суми позики та повертається Позичальником в строк до першого серпня 2020 року (пункт 4.2. договору).

6.8. Умовами договору пунктом 6.1. сторони передбачили відповідальність за порушення умов договору, а саме у разі порушення строку повернення позики або її частини передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 100% від суми заборгованості.
6.9. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавідной Н.О. та зареєстрований в реєстрі за № 865.

6.10. Боржником було частково повернуто суму отриманої грошової позики у розмірі 1 109 950,00 грн., в підтвердження чого до матеріалів справи додані відповідні розписки ОСОБА_1 про отримання грошових коштів в рахунок погашення договору позики від 24.03.2021.

6.11. Враховуючи, що у строки, визначені договором позики боржником заборгованість не була повернута, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса та отримав виконавчий напис нотаріуса від 21.05.2021 про стягнення заборгованості за період: 24.03.2020 - 01.08.2020. Зазначеним виконавчим написом було стягнуто заборгованість у загальному розмірі            1 323 780,00 грн. яка складається з: заборгованості за позикою - 661 890,00 грн. та штрафу у розмірі 100% від суми позики - 661 890,00 грн.

6.12. Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна станом на 19.12.2021, у реєстрі міститься обтяження: застава рухомого майна; зареєстровано: 24.03.2020 14:35:04 за № 27613865 реєстратором: Приватний нотаріус Лавінда Н.О., Харківський міський нотаріальний округ, Харківська обл.; документ - підстава: договір застави серія та номер: 866, виданий: 24.03.2020, видавник: Н.О. Лавінда, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу; об`єкт обтяження: майбутній врожай 2020 року посівів озимої пшениці на земельних ділянках загальною площею 170га, що розташовані в межах території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області, а саме: в полі №9-20га, в полі №10-35га, в полі №11-60га, в полі №17-30га, в полі №21-25га.; обтяжувач: ОСОБА_1 .

6.13. ОСОБА_1 в своїх поясненнях та доповненнях до заяви з грошовими вимогами було надано відмову від забезпечення, в порядку абз 2, 3 частини 2 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції за результатами попереднього засідання
7. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 у справі №922/2334/21 за результатами попереднього засідання визнано грошові вимоги кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів: ТОВ "Укрфармінг", ТОВ "Спектр-Агро", фізичної особи ОСОБА_1 , ТОВ "Руяна", ТОВ "Європартнер Фінанс", АТ КБ "ПриватБанк", ТОВ "Зернорегіон", ТОВ "Агропродукт Поділля", МПП фірма "Ерідон", ПП "Інсталл", АТ "Райффайзен Банк", Головного управління ДПС у Харківській області, ТОВ "Агро Маркетинг Груп", ТОВ "Ерідан-Комерц", ТОВ "Зернова група Київ", ТОВ НВФ "Альянс", ОСОБА_4 .
8. Суд вказав на те, що у попередньому засіданні були досліджені всі матеріали справи в їх сукупності та розглянуті всі заявлені вимоги до боржника.
Згідно з наданими до матеріалів справи боржником документів фінансової звітності, судом було встановлено, що за даними обліку боржника за три квартали 2021 року обліковується заборгованість із заробітної плати на загальну суму 360 685, 51 грн., вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, згідно даними обліку боржника відсутні.
Розпорядником майна в порядку частини 8 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), були надані відомості про вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами та відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з реєстрами заборон.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції щодо ухвали суду першої інстанції за результатами розгляду заяви з грошовими вимогами 

9. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.12.2021, винесену за результатом розгляду вимог ОСОБА_1 у справі № 922/2334/21 залишено без змін.

10. Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вказав на те, що апелянт  (АТ "Райффайзен Банк") не надав доказів у підтвердження наявності підстав сумнівності або недостовірності (фіктивності, удаваності) укладених між сторонами договорів.
Натомість, кредитором - ТОВ НВФ "Альянс", з огляду на вірогідність доказування, було надано суду документи на обґрунтування своїх вимог, які були досліджені судом, а їх необхідна сукупність свідчить про обґрунтованість та правомірність висновку суду першої інстанції про визнання кредиторських вимог на загальну суму 1 323 780,00 грн , з яких 661 890,00 грн. сума основного боргу та 661 890,00 грн. штрафна санкція, яка передбачена умовами договору і не заборонена чинним законодавством.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції ухвали суду першої інстанції за результатами попереднього засідання

11. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.12.2021, винесену за результатами попереднього засідання  у справі № 922/2334/21 залишено без змін.

12. За результатами апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції вказав на те, що суд першої інстанції розглянув заяви кредиторів про визнання їх вимог і щодо кожної заяви кредитора виніс 20.12.2021 індивідуальну ухвалу. Ухвала від 20.12.2021, винесена за результатом попереднього засідання, фактично відображає висновки суду та підсумовує дії суду, що відображені в індивідуальних ухвалах від 20.12.2021 винесених за результатом розгляду кредиторських вимог кожного окремого кредитора.
За результатом розгляду апеляційних скарг на індивідуально визначені ухвали суду першої інстанції від 20.12.2021, Східним апеляційним господарським судом винесено постанови, в яких надана оцінка доводам апелянтів і висновкам суду першої інстанції щодо правомірності визнання кредиторських вимог і необхідності їх включення до реєстру вимог кредиторів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

13. AT "Райффайзен Банк", не погодившись з ухвалою Господарського суду Харківської області (щодо грошових вимог ОСОБА_1 ) від 20.12.2021, постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2023, ухвалою Господарського суду Харківської області (попереднього засідання) від 20.12.2021 в частині кредиторських вимог ОСОБА_1 і постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2023, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, з вимогами:
-          касаційну скаргу АТ "Райффайзен Банк" задовольнити;
-          ухвалу Господарського суду Харківської області (самостійну) від 20.12.2021 про визнання грошових вимог ОСОБА_1 до боржника у загальному розмірі 1 323 780,00 грн., з яких 661 890,00 грн. сума основного боргу та 661 890,00 гри. штрафна санкція, і постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 та відхилити повністю вимоги ОСОБА_1 до боржника ТОВ "Софія-Близнюки" скасувати;
-          скасувати частково ухвалу Господарського суду Харківської області (попереднє засідання) від 20.12.2021р. в частині визнання грошових вимог ОСОБА_1 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2023.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

14. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 922/2334/21 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Білоус В.В., суддя - Огороднік К.М., що підтверджується протоколами автоматизованого розподілу судової справи від 05.04.2023.
15. Ухвалою Верховного Суду від 25.04.2023 витребувано з Господарського суду Харківської області та Східного апеляційного господарського суду всі матеріали справи № 922/2334/21 за заявою АТ "Райффайзен Банк" до ТОВ "Софія-Близнюки" про визнання банкрутом.
Відкладено вирішення питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до надходження матеріалів справи № 922/2334/21 до Верховного Суду.
16. 08.05.2023 на адресу Касаційного господарського суду на запит суду надійшли матеріали справи № 922/2334/21.

17. У зв`язку з відпусткою судді Огородніка К.М. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 922/2334/21 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Васьковський О.В., суддя - Білоус В.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2023.

18. Ухвалою Верховного Суду від 29.05.2023 відкрито касаційне провадження у справі № 922/2334/21 за касаційною скаргою АТ "Райффайзен Банк" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 (щодо кредиторських вимог ОСОБА_1 ) на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 на ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 (за результатами попереднього судового засідання в частині кредиторських вимог ОСОБА_1 ) та постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2023.
Повідомлено учасників справи, що розгляд касаційної скарги відбудеться 04.07.2023 о 11 год. 00 хв. у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6 в залі судових засідань №330.
19. У зв`язку з відпусткою судді Білоуса В.В. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 922/2334/21 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Васьковський О.В., суддя - Пєсков В.Г., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2023.

20. З урахуванням положень Закону України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами), Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 01.05.2023 № 254/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 02.05.2023 № 3057-IX, Верховний Суд розглядає справу № 922/2334/21 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

21. Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання (04.07.2023) від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 04.07.2023.

22. Представник АТ "Райффайзен Банк" в засіданні суду 04.07.2023 повністю підтримав вимоги касаційної скарги за доводами викладеними в ній.
Просив Суд:
- ухвалу Господарського суду Харківської області (самостійну) від 20.12.2021  про визнання грошових вимог ОСОБА_1 до боржника у загальному розмірі 1 323 780,00 грн., з яких 661 890,00 грн. сума основного боргу та                 661 890,00 гри. штрафна санкція, і постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 та відхилити повністю вимоги ОСОБА_1 до боржника ТОВ "Софія-Близнюки" скасувати;
- скасувати частково ухвалу Господарського суду Харківської області (попереднє засідання) від 20.12.2021р. в частині визнання грошових вимог ОСОБА_1 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2023.

23. Інші учасники провадження у справі у судове засідання повноважених представників не направили.
Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги учасники справи були повідомлені належним чином.
Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників судового процесу, які не з`явились. 

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника
(АТ "Райффайзен Банк")

24. В обґрунтування заявлених вимог скаржник вказує на те, що судом першої та апеляційної інстанцій, при розгляді заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, було порушено вимоги статті 45 КУзПБ та статей 2, 7, 13, 77, 80, 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

З посиланням на пункт 1 частини другої статті 387 ГПК України, скаржник зазначив, що суди першої та апеляційної інстанції, при перевірці заявлених вимог кредитора до боржника, що оскаржуються у цій справі, не врахували висновків, викладених у постановах Верховного Суду при застосуванні статті 45 КУзПБ, а саме: у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/20378/16, від 29.03.2018 у справі № 916/4644/15, від 23.04.2019 у справі 910/21939/15, від 23.09.2021 у справі № 910/866/20, від 27.05.2021 у справі № 924/556/20, від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 11.02.2020 у справі № 904/8484/16, від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18, від 30.06.2021 у справі № 927/889/18, від 22.07.2022 у справі № 904/4608/21, а також постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18.

З посиланням на пункт 2 частини другої статті 387 ГПК України скаржник зазначив, що суд апеляційної інстанції, при перевірці заявлених вимог кредиторів до боржника, які оскаржуються у цій справі, повинен був відступити від висновків викладених у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

25. Відповідно до вимог статті 300  ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції 

26. Предметом судового розгляду в цій справі є грошові вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Софія-Близнюки" на суму 1 323 780,00 грн.

27. Як про це вже було вказано вище, процедури банкрутства у цій справі регулюються КУзПБ.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №2971-ІХ від 20.03.2023, який набрав чинності з 15.04.2023, зокрема, внесені зміни у Кодекс України з процедур банкрутства.

Втім, у цьому провадженні оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції здійснюється Верховним Судом з урахуванням норм КУзПБ в редакції, що діяла на момент подання та  розгляду заяви з грошовими вимогами ТОВ НВФ "Альянс".

28. Судами попередніх інстанцій встановлено, що грошові зобов`язання ТОВ "Софія-Близнюки" перед ОСОБА_1 виникли на підставі договору позики від 24.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавідной Н.О. та зареєстрований в реєстрі за № 865.

29. За змістом статті 1 КУзПБ грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України, зокрема до грошових зобов`язань належать зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

30. Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство (після відкриття провадження) та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема статтями 45, 46, 47 КУзПБ.

31. В силу вказаних вище норм, під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, суд має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).

32. Поряд з цим, у питанні порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та ролі й обов`язків суду на цій стадії колегія суддів враховує усталені правові висновки Верховного Суду, що полягають у такому: 
- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником. Заявлені до боржника грошові вимоги конкурсних кредиторів можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору. Отже, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови від 26.02.2019 у справі № 908/710/18 від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 12.10.2021 у справі №01/1494 (14- 01/1494));
- законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. 
Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). 
Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог (постанова від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18; від 13.09.2022 у справі № 904/6251/20).

Така судова практика є сталою як при застосуванні статей 23-25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (що втратив чинність), так і при застосуванні статей 45-47 КУзПБ (введеного в дію з 21.10.2019), що містять подібне правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

33. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20).

34. Судами попередніх інстанцій у цій справі встановлено, що грошові вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Софія-Близнюки" ґрунтуються на договорі позики від 24.03.2020.

34.1. Тобто, між сторонами виникли правовідносини з позики, які регулюються нормами статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та загальними нормами щодо виникнення та виконання зобов`язання: статей 525, 526, 530, 629 ЦК України

34.2. На підтвердження заявлених грошових вимог судами попередніх інстанції досліджено подані кредитором документи, а саме: рішення загальних зборів учасників ТОВ "Софія-Близнюки" 20.03.2020, договір позики (безвідсоткової) від 24.03.2020, укладений між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ТОВ "Софія-Близнюки" (Позичальник), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавідной Н.О. та зареєстрований в реєстрі за № 865, розписки ОСОБА_1 про отримання грошових коштів в рахунок погашення договору позики від 24.03.2021, Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна станом на 19.12.2021.

35. Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

36. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. 

37. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

38. Втім, а ні під час розгляду справи у суді першої, а ні апеляційної інстанції АТ "Райффайзен Банк" не надав доказів у підтвердження наявності підстав сумнівності господарських операцій або спростування існування правовідносин між ОСОБА_1 та ТОВ "Софія-Близнюки" за договором позики від 24.03.2020, відтак наявність відповідних зобов`язань.

39. Поряд з цим, колегія суддів вважає необхідним ще раз звернути увагу на обмеження встановлені приписами статті 300 ГПК України (пункт 25 цієї Постанови), зокрема, щодо права суду касаційної інстанції вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

40. Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції , що кредитором - ТОВ НВФ "Альянс", з огляду на вірогідність доказування, було надано суду документи на обґрунтування своїх вимог, які були досліджені судом, а їх необхідна сукупність свідчить про обґрунтованість та правомірність висновку суду першої інстанції про визнання кредиторських вимог на загальну суму 1 323 780,00 грн, з яких 661 890,00 грн. сума основного боргу та 661 890,00 грн. штрафна санкція, яка передбачена умовами договору і не заборонена чинним законодавством.

41. Водночас, доводи касаційної скарги АТ "Райффайзен Банк" зводяться, зокрема, до того, що Договір позики (безвідсоткової) від 24.03.2020 містить ознаки фраудаторності. 

42. Оцінюючи вказаний довід касаційної скарги колегія суддів Верховного Суду виходить з такого.

42.1. Фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 КУзПБ на підставі пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин 3, 6 статті 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину, лише на підставі статті 234 ЦК України. 
У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсними правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

42.2.  У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

42.3. Колегія суддів також спирається на правову позицію, висловлену Верховним Судом у складі суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 25.05.2022 у справі № 904/5314/20:

"У справі, яка розглядається, судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні кредитні договори та додаткові угоди до цих договорів, в тому числі і в частині сплати винагороди за користування кредитом, є чинними і недійсними у встановленому законом порядку не визнавалися.

ЦК України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку. Оспорюваний правочин може бути визнаний судом недійсним за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи (за доведеності порушеного права такої особи), якщо під час вирішення відповідного спору буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину."

42.4. Цією ж постановою у справі № 904/5314/20 Верховний Суд у складі суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду відступив від правового висновку, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.07.2021у справі № 910/14918/20 (на яку, крім інших, посилається касатор), у якій касаційний суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій щодо відхилення грошових вимог банку до боржника в частині нарахованої винагороди за користування кредитом із огляду також і на те, що свобода договору передбачає абсолютну прозорість всіх його елементів, чого не вбачається з редакції формули винагороди, яка залежить від коефіцієнта зміни курсу гривні до долара США, не відповідає вимогам змінюваної процентної ставки, має значну кількість змінних величин, з яких не можливо визначити точну суму або відсоток, які мають бути в подальшому сплачені та фактичну кінцеву сукупну вартість кредиту, а також, не визначає максимальний розмір збільшення процентної ставки.

42.5. Відтак, слід констатувати, що під час розгляду грошових вимог кредиторів в порядку статей 45-47 КУзПБ господарський суд, за загальним правилом, має виходити з презумпції правомірності, і відповідно, дійсності правочину, на підставі якого виникли грошові вимоги кредитора.

42.6. Втім, колегія суддів вважає необхідним зауважити на таке:

Положення статей 203, 215 ЦК України визначають загальні правові підстави визнання правочинів недійсними.

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правова природа нікчемних правочинів унеможливлює здійснення судового розгляду спору щодо визнання їх недійсними в порядку статті 42 КУзПБ, оскільки такі правочини є недійсними в силу закону та не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з їх недійсністю.

Таким чином, враховуючи викладене слід дійти висновку, що оспорювані та нікчемні правочини мають різну правову природу та наслідки. 

Враховуючи, що визнання недійсним нікчемного в силу закону правочину є неналежним способом захисту прав та інтересів заінтересованої особи, суди під час розгляду грошових вимог кредиторів в порядку статей 45-47 КУзПБ у справі про банкрутство мають досліджувати правочини на підставі яких виникли грошові вимоги на предмет їх нікчемності (відповідності закону) та приймати рішення щодо визнання грошових вимог (у певному розмірі) з урахуванням відповідних висновків.   

43. Так, на момент розгляду заяви ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника судами не встановлено, а в матеріалах справи відсутні докази недійсності договору позики (безвідсоткової) від 24.03.2020, на підставі якого виникли грошові вимоги заявленого кредитора та їх недійсність прямо не передбачена законом, а відтак діє встановлена у статті 204 ЦК України презумпція правомірності правочину та обов`язковість його виконання сторонами. 

44. Щодо вимог АТ "Райффайзен Банк" скасувати частково ухвалу Господарського суду Харківської області (попереднє засідання) від 20.12.2021 в частині визнання грошових вимог ОСОБА_1 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2023, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне:

44.1. Приписами частини 1 статті 46 КУзПБ передбачено, що господарський суд не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви конкурсного кредитора здійснює перевірку її відповідності вимогам цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

44.2. Завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору.

44.3. Законодавець, визначаючи попереднє засідання суду як етап процедури розпорядження майном, передбачає, що таке засідання має свою тривалість та може проводитися у декількох судових засідань, під час яких здійснюється аналіз заявлених вимог кредиторів. 
Тобто, кількість кредиторів та різний обсяг їхніх вимог впливають на тривалість попереднього засідання, яке може бути більшим одного дня, та зумовлює доцільність розгляду заяв (вимог) кредиторів з винесенням відносно кожної такої вимоги індивідуальної (окремої, самостійної) ухвали щодо результатів її задоволення. 

44.4. Мотиви, за якими суд дійшов висновку про визнання вимог кредиторів у тому чи іншому розмірі, чи про відмову у їх визнанні, можуть бути відображені як в індивідуальній (самостійній, окремій) ухвалі, так і в ухвалі за результатами розгляду вимог усіх кредиторів (за підсумками попереднього судового засідання). При цьому, мотиви прийнятого рішення щодо розміру вимог кредиторів можуть бути наведені в індивідуальній (самостійній, окремій) ухвалі, а в ухвалі за результатами розгляду вимог усіх кредиторів мотиви можуть бути не відображеними, однак в такій ухвалі повинно міститися посилання на ухвалу щодо  розгляду вимог кожного конкретного кредитора.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 904/5314/20.

45. Як про це вже було викладено вище, ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 у справі № 922/2334/21 визнані грошові вимоги ОСОБА_1 до боржника (пункт 4 цієї Постанови).
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.12.2021, винесену за результатом розгляду вимог ОСОБА_1 у справі № 922/2334/21 залишено без змін (пункт 9 цієї Постанови).

У вказаних судових рішеннях викладені мотиви, за якими суди дійшли висновку про обґрунтованість, підставність та визнання грошових вимог ОСОБА_1  до боржника.

Оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права та прийняті відповідних судових рішень надано Верховним Судом у цій постанові (викладено вище).

46. Таким чином, ухвала винесена за результатом попереднього засідання, фактично відображає висновки суду та підсумовує дії суду, що відображені в індивідуальних ухвалах від 20.12.2021 винесених за результатом розгляду кредиторських вимог кожного окремого кредитора, зокрема ОСОБА_1 .

47. Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржені судові рішення в частині щодо грошових вимог ОСОБА_1 прийняті з дотриманням норм матеріального процесуального права, з врахуванням позицій Верховного Суду на які покликається скаржник в касаційній скарзі, відтак доводи скаржника не знайшли своє підтвердження під час касаційного провадження, більш направлені на переоцінку доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, встановлені приписами статті 300 ГПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

48. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

49. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 309 ГПК України).

50. Згідно з частиною другою статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

51. На підставі викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги АТ "Райффайзен Банк"  та залишення судових рішень в оскаржуваних частинах без змін. 

Судові витрати

52. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги АТ "Райффайзен Банк", залишенням без змін оскаржених судових рішень, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на заявника касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,- 

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Харківської області (щодо кредиторських вимог ОСОБА_1 ) від 20.12.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2023, ухвалу Господарського суду Харківської області (за результатами попереднього засідання в частині кредиторських вимог ОСОБА_1 ) від 20.12.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 (у відповідній частині) у справі № 922/2334/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                В.Я. Погребняк

Судді                                                                                          О.В. Васьковський

В.Г. Пєсков