УХВАЛА

10 липня 2023 року 
м. Київ

cправа №  907/300/22 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Картере В.І.

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи"  
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.05.2023 (колегія суддів у складі: Гриців В.М. - головуючий, Зварич О.В., Малех І.Б.)
та ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 24.11.2022 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи"   (суддя Андрейчук Л.В.)

у справі № 907/300/22
за заявою  ОСОБА_1  
про неплатоспроможність, 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" 21.06.2023 подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.05.2023 та ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 24.11.2022 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" у справі № 907/300/22. Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. 

Здійснивши перевірку касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи"  та доданих до неї матеріалів, Суд дійшов висновку, що вона не відповідає вимогам ст. 290 ГПК України, що є підставою для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав). Зокрема, у разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі п. 2 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

При цьому заявник касаційної скарги повинен враховувати, що за змістом п. 1            ч. 3 ст. 310 ГПК України скасування судових рішень через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених п.п. 1, 2, 3     ч. 2  ст. 287 ГПК України.

Отже, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати про неправильне застосування конкретних норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судами при прийнятті оскаржуваних судових рішень, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування, яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень, а також зазначити виключний (виключні) випадок (випадки), передбачений (передбачені) п.п. 1 - 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України щодо підстави (підстав), на якій (яких) подано касаційну скаргу. 

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", звертаючись з касаційною скаргою зазначає, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, суди першої та апеляційної інстанції ухвалили судові рішення з порушенням норм матеріального та процесуального. Також, скаржник зазначає обставини, передбачені п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, зокрема, вказує, що відсутній висновок Верховного Суду з питання того, чи підлягають визнанню/відхиленню вимоги конкурсного кредитора у справах про неплатоспроможність, які  набрали законної сили, але виконавчі документи по яким не подані до примусового виконання у встановлений законодавством строк  або вказаний строк подання сплинув. Разом з тим, скаржник не дотримався вимог п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України, оскільки при поданні касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України скаржником не зазначено норму права (абзац, пункт, частина статті, стаття), щодо якої відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах. 

Крім того,  згідно зі ст. 291 ГПК України особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Згідно з положеннями ст.ст. 73, 76, 77 ГПК України належним та допустимим доказом надсилання іншому учаснику справи копії касаційної скарги з додатками може вважатися розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) з надіслання адресату листа з описом вкладення, поданий в оригіналі або в належній чином засвідченій копії.

Проте до касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" не додано належних доказів надсилання копії касаційної скарги іншим учасникам провадження по справі № 907/300/22, зокрема, боржнику - ОСОБА_1 , ліквідатору боржника арбітражному керуючому Коваль Віталію Віталійовичу та кредитору - Мацко Сергію Емеріховичу. 

З огляду на викладене касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" підлягає залишенню без руху на підставі ч. 2 ст. 292 ГПК України із наданням скаржнику строку для усунення зазначених недоліків шляхом зазначення підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 287 ГПК України підстави (підстав) у спосіб, передбачений п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України, та надання належних доказів направлення копії касаційної скарги іншим учасникам провадження по справі № 907/300/22. 

Суд звертає увагу скаржника на те, що заяву про усунення недоліків касаційної скарги слід подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії заяви про усунення недоліків касаційної скарги іншим учасникам справи.

Згідно з ч. 4 ст. 174 та ч. 2 ст. 292 ГПК України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" про поновлення строку на касаційне оскарження Судом не розглядається, оскільки касаційна скарга залишена без руху.

Керуючись статями 174, 234, 235, 287, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.05.2023 та ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 24.11.2022 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" у справі № 907/300/22 залишити без руху.

2. Надати скаржнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

3. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя           Верховного Суду                                                                      В. Картере