УХВАЛА

22 серпня 2023 року 
м. Київ

cправа №  906/128/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М., 

за участю представників:
позивача - Драгіциної Т. М. (адвоката), 
відповідача - Ясинецької Н. М. (адвоката),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2023 (колегія суддів: Маціщук А. В. - головуючий, Мельник О. В., Олексюк   Г.   Є.) і рішення Господарського суду Житомирської області від 23.11.2022 (суддя Кудряшова Ю. В.) у справі

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Фізичної особи - підприємця Ейсмонта Віталія Станіславовича

про стягнення 689   511,48 грн та виселення з орендованого нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. У лютому 2022 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця") звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Ейсмонта Віталія Станіславовича (далі - ФОП Ейсмонт В. С.), в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача 689 511,48 грн неустойки та виселити ФОП Ейсмонта В. С. з орендованого ним нерухомого майна, а саме площадки площею 800 м2, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна, 23 "А".

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ФОП Ейсмонт В. С. не виконав умови договору оренди від 01.09.2009 № 933 та не повернув орендоване майно у встановлений строк після припинення дії договору (01.07.2018). В результаті прострочення повернення предмета договору позивачем нараховано неустойку в сумі 689 511,48 грн.

2. Короткий зміст судових рішень 

2.1. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 23.11.2022, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2023 у справі № 906/128/22, відмовлено у повному обсязі в задоволенні позовних вимог АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" до ФОП Ейсмонта В. С. про стягнення 689 511,48 грн та виселення з орендованого нерухомого майна.

2.2. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарські суди попередніх інстанцій зазначили, що в рішенні Господарського суду Житомирської області від 04.04.2019 у справі №   906/996/18 встановлено обставину продовження дії договору від 01.09.2009 № 933 до 31.12.2018. Крім того, господарські суди не установили обставин належного повідомлення орендаря про припинення орендних правовідносин (доказів направлення та отримання листа від 26.04.2018). За таких обставин господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що договір оренди від 01.09.2009 № 933 є продовженим, а в задоволенні вимог про стягнення неустойки та виселення слід відмовити, оскільки такі вимоги ґрунтуються на твердженнях позивача про припинення дії договору з 01.07.2018, а інших підстав позову АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" не наведено. 

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та заперечень на неї 

3.1. Не погоджуючись із постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2023 та рішенням Господарського суду Житомирської області від 23.11.2022 у справі №   906/128/22, до Верховного Суду звернулося АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення господарських судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" зазначає, що оскаржувані судові рішення господарських судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. На думку скаржника, господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували положення статті 764 Цивільного кодексу України, частини 4 статті 284 Господарського кодексу України, частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", і на цей час, за доводами скаржника, відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування зазначених норм права стосовно необхідності надання заяви про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, якщо волевиявлення сторін вже було висловлено в додатковому договорі від 10.05.2018 до договору оренди, і на дату закінчення договору оренди залишилося незмінним.

3.4. 15.08.2023 Верховним Судом зареєстровано відзив ФОП Ейсмонта В. С. на касаційну скаргу АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця", поданий 09.08.2023 засобами поштового зв`язку. Оскільки відзив поданий з порушенням строку, який було встановлено Верховним Судом, ФОП Ейсмонт В. С. просить поновити строк на подання відзиву на касаційну скаргу. Клопотання про поновлення строку на подання відзиву на касаційну скаргу обґрунтовано тим, що заявник тільки 08.08.2023 отримав ухвалу Верховного Суду від 12.07.2023 про відкриття касаційного провадження у справі №   906/128/22.

3.5. Верховний Суд, розглянувши зазначене клопотання, дійшов висновку про те, що доводи, викладені у цьому клопотанні, є обґрунтованими та підтверджуються відомостями з автоматизованої системи документообігу суду КП "ДСС". Тому відзив ФОП Ейсмонта В. С. на касаційну скаргу АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" враховується Верховним Судом під час розгляду цієї справи. 

3.6. ФОП Ейсмонт В. С. у відзиві на касаційну скаргу АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення господарських судів - без змін. Зокрема, ФОП Ейсмонт В. С. звертає увагу на те, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.04.2019 у справі №   906/996/18 достеменно встановлено обставину продовження дії договору від 01.09.2009 № 933 до 31.12.2018.

4. Обставини справи, встановлені судами 

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 01.09.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області (орендодавець) та ФОП Ейсмонтом В. С. (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна № 993, що належить до державної власності, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, а саме площадку площею 800 м2, що знаходиться на балансі Коростенської дистанції електропостачання Південно-Західної залізниці (балансоутримувач) та знаходиться за адресою: м. Житомир вул. Вокзальна, 23 "А".

4.2. Згідно з пунктом 1.2 договору оренди майно передається в оренду для розміщення складу.

4.3. Цей договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 01.09.2009 до 29.08.2012 включно (пункт 10.1 договору оренди).

4.4. Продовження цього договору здійснюється відповідно до вимог законодавства (пункт 10.4 договору оренди).

4.5. Умовами пункту 10.10 договору оренди сторони обумовили, що майно вважається поверненим орендодавцю та балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання при поверненні майна покладається на орендаря.

4.6. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 31.08.2012 орендодавцем та орендарем було укладено додатковий договір № 1, відповідно до якого продовжено дію цього договору до 28.08.2015 включно.

4.7. У період з 31.08.2012 до 12.08.2015 сторонами укладено додаткові договори до договору оренди № 933, якими продовжувалася дія договору та змінювався розмір орендної плати.

4.8. Господарські суди зазначили, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №   200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" утворено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - ПАТ "Українська залізниця"), 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування.

4.9. Згідно з пунктом 2 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього, серед іншого, майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку № 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання відповідно до Закону України "Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке згідно із законодавством не може бути включене до статутного капіталу.

4.10. Відповідно до зведеного переліку майна Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця", затвердженого Міністром інфраструктури України, об`єкт оренди внесено до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця".

4.11. Господарські суди зазначили, що з огляду на входження майна до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця", відповідно до статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" Фонд державного майна та його територіальні відділення втратили повноваження орендодавця щодо майна новоутвореного товариства.

4.12. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 09.03.2016 між ПАТ "Укрзалізниця" та ФОП Ейсмонтом В. С. укладено додатковий договір до договору оренди нерухомого (або іншого) майна від 01.09.2009 № 933, відповідно до якого орендодавцем майна за договором оренди від 01.09.2009 №   933 є ПАТ "Укрзалізниця". Найменування балансоутримувача змінено на Виробничий підрозділ "Коростенська дистанція електропостачання регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" та Виробничий підрозділ "Коростенська дистанція електропостачання". Сторонами договору погоджено, що договір діє з 01.12.2015 до 31.03.2016 включно. Інші умови договору залишено без змін.

4.13. 05.04.2016 між сторонами укладено додатковий договір до договору оренди від 01.09.2009 № 933, згідно з пунктом 10.1 якого строк його чинності встановлено до 30.06.2016 включно.

4.14. Господарські суди зазначили, що у подальшому сторони уклали ряд додаткових договорів до договору оренди нерухомого майна від 01.09.2009 №   933, якими узгоджували розмір орендної плати та продовжували строк дії договору, в цілому до 31.03.2018 включно.

4.15. 10.05.2018 між позивачем та відповідачем укладено додатковий договір до договору оренди нерухомого майна від 01.09.2009 № 933, яким у розділі 10 "Строк чинності, умови зміни та припинення договору" пункт 10.1 викладено в новій редакції, а саме: "Цей договір діє з 01.04.2018 по 30.06.2018 включно без подальшого продовження".

4.16. Господарські суди зазначили, що, за твердженням позивача, сторони домовилися про закінчення орендних відносин з 01.07.2018.

4.17. Господарські суди також зазначили, що позивач надав суду лист від 26.04.2018 № Н3Р-5/386, адресований відповідачу, яким повідомлено відповідача про припинення дії договору з 01.07.2018 № 933 та запропоновано скласти акт про повернення майна.

4.18. При цьому господарські суди попередніх інстанцій установили відсутність доказів відправки та одержання такого листа та водночас зазначили, що відповідач заперечує одержання цього листа.

4.19. Крім того, господарські суди установили, що у подальшому балансоутримувач - Виробничий підрозділ "Коростенська дистанція електропостачання" направляв відповідачу листи від 06.08.2018 № 640 (повернувся з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання"), від 27.08.2018 № 583 (повернувся з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання"), від 15.04.2019 № 260 (відправлений з описом вкладення, відповідно до повідомлення вручений 19.04.2019), від 23.04.2021 № 122 (відповідно до повідомлення вручений 28.04.2021), від 03.09.2021 № НЗМ-08/1419 та претензію від 06.12.2018 № 938. 

4.20. Господарські суди зазначили, що за змістом перелічених листів Виробничий підрозділ "Коростенська дистанція електропостачання" вимагав від відповідача повернути майно, оскільки договір оренди нерухомого майна від 01.09.2009 № 933, яке належить до державної власності, припинив свою дію з 01.07.2018.

4.21. У відповідь на претензію Виробничого підрозділу "Коростенська дистанція електропостачання" від 06.12.2018 № 938 відповідач повідомив, що Господарським судом Житомирської області розглядається справа №   906/996/18 за позовом ФОП Ейсмонта В. С. до АТ "Українська залізниця" про визнання продовженим договору оренди нерухомого майна від 01.09.2009 №   933.

4.22. Крім того, господарські суди зазначили, що у справі № 906/996/18 за позовом ФОП Ейсмонта В. С. до АТ "Українська залізниця" про визнання продовженим договору оренди нерухомого майна від 01.09.2009 № 933 встановлено, що додатковим договором від 10.05.2018 до договору оренди сторони погодили строк його дії до 30.06.2018, тому відповідач   /   орендодавець відповідно до положень статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у період з 01.07.2018 до 31.07.2018 (протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору) мав повідомити позивача про припинення дії договору. Проте судом встановлено відсутність будь-яких доказів направлення позивачу листа від 26.04.2018 № НЗР-5/386, за змістом якого орендодавець повідомляє орендаря, що договір оренди є таким, що припиняє свою дію (розірваним) з 01.07.2018, та вимагає повернути майно за договором, а також підписати відповідний акт приймання-передавання.

4.23. З урахуванням викладеного господарські суди зазначили, що в рішенні Господарського суду Житомирської області від 04.04.2019 у справі №   906/996/18 встановлено обставину продовження дії договору від 01.09.2009 № 933 до 31.12.2018. За таких обставин суди зазначили, що всі листи і додаткові угоди позивача та балансоутримувача, які містять посилання на 01.07.2018 як дату припинення договору, не можуть розцінюватися як належне заперечення щодо продовження дії договору. Також господарські суди врахували, що рішення Господарського суду Житомирської області від 04.04.2019 у справі №   906/996/18 набрало законної сили.

4.24. АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця", вважаючи, що ФОП Ейсмонт В. С. порушує взяті на себе зобов`язання за договором оренди від 01.09.2009 № 933, звернулося до Господарського суду Житомирської області з цим позовом.

5. Позиція Верховного Суду 

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" необхідно закрити з огляду на таке. 

5.3. Предметом позову в цій справі є вимоги АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" до ФОП Ейсмонта В. С. про стягнення з відповідача на користь позивача 689 511,48 грн неустойки та виселення ФОП Ейсмонта В. С. з орендованого ним нерухомого майна.

5.4. Підставою позовних вимог є те, що, на думку АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця", ФОП Ейсмонт В. С. порушує взяті на себе зобов`язання за договором оренди від 01.09.2009 № 933 щодо повернення орендованого майна. 

5.5. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарські суди попередніх інстанцій зазначили, що в рішенні Господарського суду Житомирської області від 04.04.2019 у справі №   906/996/18 встановлено обставину продовження дії договору від 01.09.2009 № 933 до 31.12.2018. Крім того, господарські суди не установили обставин належного повідомлення орендаря про припинення орендних правовідносин (доказів направлення та отримання листа від 26.04.2018). За таких обставин господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що договір оренди від 01.09.2009 № 933 є продовженим, а в задоволенні вимог про стягнення неустойки та виселення слід відмовити, оскільки такі вимоги ґрунтуються на твердженнях позивача про припинення дії договору з 01.07.2018, а інших підстав позову АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" не наведено.

5.6. АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" не погоджується з такими висновками господарських судів, а тому звернулося з касаційною скаргою. АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.7. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

5.8. Зміст наведеної норми права свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

5.9. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №   908/2287/17 та постановах Верховного Суду від 30.05.2023 у справі №   918/707/22, від 23.05.2023 у справі №   910/10442/21, від 12.11.2020 у справі №   904/3807/19.

5.10. При цьому у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції має перевірити та встановити, чи дійсно відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування відповідної норми (норм) права у подібних правовідносинах. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 913/502/19, від 16.02.2021 у справі №   910/6790/18.

5.11. На думку скаржника, господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували положення статті 764 Цивільного кодексу України, частини 4 статті 284 Господарського кодексу України, частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", і на цей час, за доводами скаржника, відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування зазначених норм права стосовно необхідності надання заяви про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, якщо волевиявлення сторін вже було висловлено в додатковому договорі від 10.05.2018 до договору оренди і на дату закінчення договору оренди залишилося незмінним.

5.12. Перевіривши та надавши оцінку таким доводам скаржника, колегія суддів визнає їх необґрунтованими з огляду на таке. 

5.13. Колегія суддів установила, що Верховний Суд переглядав у касаційному порядку судові рішення у справі № 906/123/22 за позовом АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" до ФОП Ейсмонта В. С. про стягнення 503 033,13 грн неустойки та виселення відповідача з орендованого ним нерухомого майна.

5.14. У справі № 906/123/22 позовні вимоги були обґрунтовані тим, що ФОП Ейсмонт В. С. не повернув орендоване майно після закінчення дії договору оренди від 01.12.2006 № 589. В результаті прострочення повернення предмета договору позивачем нараховано неустойку в сумі 503 033,13 грн.

5.15. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 12.01.2023, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.04.2023 у справі №   906/123/22, відмовлено у повному обсязі в задоволенні позовних вимог АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" до ФОП Ейсмонта В. С.

5.16. Обґрунтовуючи рішення і постанову у справі № 906/123/22 суди попередніх інстанцій виходили з обставин недоведеності позивачем належного повідомлення відповідача як орендаря про припинення орендних правовідносин (доказів направлення та отримання листа від 26.04.2018). Суди дійшли висновку про те, що договір оренди від 01.12.2006 № 589 є продовженим, а в задоволенні вимог щодо стягнення неустойки та виселення слід відмовити, оскільки такі вимоги ґрунтуються на твердженнях позивача про припинення дії договору з 01.07.2018.

5.17. Постановою Верховного Суду від 30.05.2023 касаційну скаргу АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 12.01.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.04.2023 у справі № 906/123/22 залишено без змін.

5.18. Колегія суддів констатує, що з урахуванням критеріїв подібності правовідносин, визначених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №   233/2021/19, справа № 906/123/22 є подібною зі справою № 906/128/22, що розглядається.

5.19. При цьому колегія суддів враховує, що, звертаючись із касаційною у справі №   906/123/22, АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" посилалася на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, та зазначало про неправильне застосування судами статті 764 Цивільного кодексу України, частини 4 статті 284 Господарського кодексу України, частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" стосовно необхідності надання заяви про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, якщо волевиявлення сторін вже було висловлено в додатковому договорі від 10.05.2018 до договору оренди і на дату закінчення договору оренди залишилося незмінним.

5.20. У постанові Верховного Суду від 30.05.2023 у справі № 906/123/22 викладено правові висновки Верховного Суду щодо застосування статті 764 Цивільного кодексу України, частини 4 статті 284 Господарського кодексу України, частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". 

5.21. Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендарю) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. 

5.22. Згідно зі статтею 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

5.23. Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні положення містяться у частині 2 статті 291 Господарського кодексу України.

5.24. Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця упродовж одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. 

5.25. Аналогічні положення міститься у частині 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди упродовж одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

5.26. Отже, Закон визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах без проведення конкурсу. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди державного та комунального майна передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї із сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії. 

5.27. Згідно зі статтею 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

5.28. У постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 916/1256/19 та від 22.10.2019 у справі № 910/3705/19 зі спорів, що виникли з подібних орендних правовідносин, сформульовано висновки про те, що Закон України "Про оренду державного та комунального майна" визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах без проведення конкурсу. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди державного та комунального майна передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї із сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії. В свою чергу, чинне законодавство не містить заборони на повідомлення орендодавцем орендаря про закінчення договірних відносин після визначеного строку дії договору ще під час його дії. Відтак, якщо на дату закінчення строку дії договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Істотне значення в цьому випадку має факт направлення такого повідомлення в межах відповідного строку, а також зміст самого повідомлення, оскільки воно обов`язково повинно бути спрямоване на припинення або зміну умов договору оренди, як відповідна форма вираження волевиявлення орендодавця. Колегія суддів зазначає, що аналогічний правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 06.02.2020 у справі №   910/2461/19, від 09.07.2019 у справі №   906/745/18, що свідчить про усталеність судової практики вирішення господарських спорів, пов`язаних із застосуванням положень частини 2 статті 17 Закон України "Про оренду державного та комунального майна".

5.29. Водночас у пунктах 6.12-6.13, 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19 сформульовано правові висновки щодо застосування положень статті 764 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 17 Закон України "Про оренду державного та комунального майна".

5.30. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.

5.31. Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини 3 статті 202 Цивільного кодексу України.

5.32. Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин, наведене у статті 764 Цивільного кодексу України та частині 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця як власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища. У контексті наведених положень законодавства настання наслідків у вигляді припинення чи продовження договору є пов`язаним з дотриманням сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, обумовленої змістом укладеного договору, положеннями господарського законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу.

5.33. Отже, на цей час сформувалася усталена судова практика щодо допустимості завчасного повідомлення орендаря орендодавцем державного та комунального майна про відмову від продовження строку дії договору оренди та зумовленого цим припинення договору, якщо відповідні дії орендодавця є проявом дотримання сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, зумовленої змістом укладеного договору, положеннями господарського законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.05.2023 у справі № 906/123/22.

5.34. У справі № 906/123/22 господарські суди встановили, що поданий позивачем лист від 26.04.2018 № Н3Р-5/386, яким він доводив обставини щодо повідомлення відповідача про припинення дії договору оренди № 589 з 01.07.2018, не містить доказів як направлення цього листа відповідачу, так і його отримання відповідачем. Оскільки суди попередніх інстанцій у справі №   906/123/22 не встановили обставин належного повідомлення орендаря про припинення орендних правовідносин (доказів направлення та отримання листа від 26.04.2018), тому дійшли висновку про те, що договір оренди № 589 є продовженим, а позовна вимога про виселення відповідача з орендованого нерухомого майна, є такою, що не може бути задоволена.

5.35. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог у цій справі № 906/128/22, господарські суди також не установили обставин належного повідомлення орендаря про припинення орендних правовідносин (доказів направлення та отримання листа від 26.04.2018), тому дійшли висновку, що договір оренди від 01.09.2009 №   933 є продовженим, а в задоволенні вимог про стягнення неустойки та виселення слід відмовити, оскільки такі вимоги ґрунтуються на твердженнях позивача про припинення дії договору з 01.07.2018. При цьому суди зазначили, що інших підстав позову АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" не наведено.

5.36. Аналізуючи доводи скаржника про те, що судами не враховано наявності у договорі оренди № 589 умови про неможливість його продовження, Верховний Суд у постанові від 30.05.2023 у справі № 906/123/22, звернувшись до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 29.01.2019 у справі №   910/321/18 щодо застосування частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", зазначив: "…якщо сторонами договору визначено процедуру можливого продовження строку дії договору оренди шляхом укладення нового договору оренди, то слід вважати, що саме таким чином має бути реалізоване право сторони на продовження дії договору згідно з частиною другою статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Однак, самого права на пролонгацію договору оренди сторона позбавлена бути не може, оскільки воно гарантовано зазначеною нормою закону імперативно".

5.37. Крім того, Верховний Суд у постанові від 30.05.2023 у справі № 906/123/22 зазначив, що така правова позиція також була врахована Верховним Судом у постанові від 20.05.2020 у справі № 906/556/19, в якій аналогічно розглядався позов Залізниці про виселення з орендованого приміщення з посиланням на наявність у договорі умови про неможливість його продовження, а також з урахуванням наявності справи (у цьому випадку справа №   906/997/18) про визнання продовженим відповідного договору оренди, на існування якої посилався відповідач. 

5.38. Враховуючи те, що на дату закінчення строку дії договору оренди № 589 і протягом місяця після закінчення цього строку було відсутнє заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, колегія суддів у справі № 906/123/22 дійшла висновку про те, що відповідач мав право на продовження договору на той самий термін і на тих самих умовах, і не міг бути позбавлений права на пролонгацію договору оренди. 

5.39. Таким чином, доводи скаржника про відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування статті 764 Цивільного кодексу України, частини 4 статті 284 Господарського кодексу України, частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не підтвердилися. 

5.40. Оскільки Верховний Суд вже надавав правові висновки щодо застосування статті 764 Цивільного кодексу України, частини 4 статті 284 Господарського кодексу України, частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а оскаржувані судові рішення таким висновкам відповідають, то посилання АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на положення пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України як на підставу касаційного оскарження судових рішень є безпідставними.

5.41. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). 

5.42. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а їх застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

5.43. Отже, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цих підстав.

5.44. Крім того, Верховний Суд зазначає, що деякі доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

5.45. Враховуючи викладене, Верховний Суд закриває касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2023 та рішення Господарського суду Житомирської області від 23.11.2022 у справі № 906/128/22, оскільки наведені скаржником підстави касаційного оскарження не підтвердилися після відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 234, 235, 296, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд  

У Х В А Л И В :

Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2023 та рішення Господарського суду Житомирської області від 23.11.2022 у справі №   906/128/22 закрити. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                  Н. О. Багай

Судді                                                                                                              Т. Б. Дроботова                                                                                                             

                                                                                          Ю. Я. Чумак