УХВАЛА

17 липня 2023 року 
м. Київ
cправа №  911/996/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Мачульського Г.М., Случа О.В., 
розглядаючи матеріали касаційної скарги Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 та рішення Господарського суду Київської області від 05.10.2022  у справі
за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авіа Солюшнз"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача  -  Регіональне відділення фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях
про    стягнення 1 006 278, 03 грн,  
ВСТАНОВИВ: 
Рішенням Господарського суду Київської області від 05.10.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2023, позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авіа Солюшнз" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - позивач, скаржник) 25 4017, 43 грн основного боргу, 25 342, 65 грн пені, 25 401,  74  грн штрафу, 3 664, 63 грн 3% річних, 34 587, 01 грн інфляційних втрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
30.06.2023 позивач засобами поштового зв`язку звернувся безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, в частині відмови в позові, прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2023 для розгляду касаційної скарги у справі № 911/996/22 визначено колегію суддів у складі: Міщенко І.С. - головуючий, Мачульський Г.М., Случ О.В. 
Вирішуючи питання щодо прийнятності касаційної скарги та наявності підстав для відкриття/відмови у відкритті касаційного провадження, дослідивши доводи касаційної скарги у контексті оскаржуваного судового рішення у даній справі, колегія суддів у наведеному складі дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.
Відповідно до приписів пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом 1 частини першої статті 163 ГПК України визначено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Згідно ж з частиною сьомою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Аналіз наведених положень дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у чітко визначених законом випадках, що передбачені у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
Скаржник у цій справі оскаржує судове рішення, якими вирішено спір про стягнення 1  006 278, 03 грн, а тому (за загальним правилом) воно не підлягає касаційному оскарженню. 
Водночас, позивач зазначає, що подана ним касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України), а також, що дана справа має для нього виняткове значення (підпункт "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України).
Обґрунтовуючи наведене скаржник пояснює, що на даний час на розгляді судів перебувають ще дві справи у подібних правовідносинах № 911/654/21 та №911/2925/21 між тими ж сторонами про стягнення орендної плати за тим самим договором оренди за інші періоди. У зв`язку з чим розгляд даної касаційної скарги судом касаційної інстанції матиме фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики  щодо застосування приписів Додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №611 (далі - Постанова №611)  щодо того, чи є діяльність із розміщення зали очікування пасажирів бізнес-класу діяльністю, що підпадає під критерії вказаного Додатку 2 до Постанови №611. 
Окрім цього скаржник також підкреслює, що підприємство зараз зазнає значних фінансових втрат внаслідок фактичного припинення господарської діяльності у зв`язку з введенням воєнного стану, а тому відмова у стягненні на його користь такої значної суми орендної плати за користування державним майном завдасть значної шкоди позивачу. За таких обставин вважає, що дана справа має виняткове значення для скаржника.    
Втім, оцінивши наведені скаржником доводи, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вважає їх такими, що дають підстави для допуску цієї справи до касаційного провадження.
Так, фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики може мати спірне правове питання, яке тривалий час неоднаково вирішується судами. Але, скаржник не наводить жодних аргументів, які б свідчили про неоднозначність правозастосовчої практики саме у питанні застосування норм права, зазначених ним у касаційній скарзі. У касаційній скарзі міститься лише посилання на існування інших судових справ у подібних правовідносинах, проте скаржник не наводить обставин, які б свідчили про те, що судами попередніх інстанцій сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з подібними обставинами спорів. 
Звідси, такі доводи та аналіз судових рішень не дають підстав для висновку про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а відтак наявність у даному випадку підстави допуску цієї справи до касаційного провадження, яка передбачена у підпункті "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України в межах перевірки матеріалів касаційної скарги не підтвердилась.
Так само свого підтвердження не знаходить й інша визначена скаржником підстава касаційного оскарження (підпункт "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України), позаяк часткова відмова у стягненні на користь позивача заявленої у позові суми грошових коштів є звичайним передбачуваним процесом у випадку прийняття судового рішення про часткове задоволення позову, а отже обставин дійсної "винятковості" даної справи належним чином у скарзі не доведено і не обґрунтовано. 
При цьому, Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, що вказані доводи були предметом розгляду у суді апеляційної інстанції, та враховано межі, порядок та повноваження апеляційного суду щодо розгляду справи.
У постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, та можна стверджувати, що введення процесуальних "фільтрів" допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зважаючи на конкретні обставини цієї справи та відсутність обґрунтованих підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 293 цього ж Кодексу, оскільки її подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За викладеного, керуючись статтями 163, 234, 235, 287, 293 ГПК України, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 та рішення Господарського суду Київської області від 05.10.2022 у справі №  911/996/22. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                     Міщенко І.С.
Судді                                                                                                       Мачульський Г.М
                                                                                                           Случ О.В.