УХВАЛА

27 липня 2023 року 
м. Київ
cправа №  910/11289/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Вронська Г.О.,  Студенець В.І.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімекс Лімітед"

на рішення Господарського суду міста Києва
(суддя - Підченко Ю.О.)
від 02.03.2023
та постанову Північного апеляційного господарського суду 
(головуючий - Кравчук Г.А., судді - Козир Т.П.,  Коробенко Г.П.)
від 13.06.2023

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімекс Лімітед"
до Акціонерного товариства "Райффайзен Банк"
про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

1.          У жовтні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімекс Лімітед" (далі - Товариство, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Райффанзен Банк" (далі - Банк, відповідач) про:
- визнання права Товариства на зарахування Банком валютних коштів на розрахунковий рахунок виконання зобов`язань ООО "ЭЛ 6" за договором оренди № 12-04-2021-ЭПМ від 12.04.2021;
- зобов`язання Банк здійснити зарахування валютних коштів у розмірі 8 640,00 євро на розрахунковий рахунок Товариства № НОМЕР_1 на виконання зобов`язань ООО "ЭЛ 6" за договором оренди № 12-04-2021-ЭП від 12.04.2021.

2.          В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що отримавши 01.08.2022 від Банку повідомлення через систему клієнт-банк щодо зарахування 8 640,00 євро (з додаванням Swift), як орендної плати за червень 2022 року по Договору оренди № 12-04-2021-ЄМП від 12.04.2021, укладеного з Акціонерним товариством "ЄМП-Новосибірський Електродний Завод" (російська федерація), станом на день звернення до господарського суду з позовом, зазначені кошти так і не були зараховані на його поточний рахунок. Відмову у вчиненні вказаних дій Банк мотивував неможливістю зарахувати кошти, які надійшли від резидента держави-агресора, на рахунок клієнта у зв`язку з запровадженими обмеженнями відповідно до внутрішньої політики банку.

3.          Натомість, Тововариство вважає, що такі дії суперечать положенням підпункту 2 пункту 17-2 постанови Національного банку України № 18 від 24.02.2022 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану" та порушують права позивача на отримання належних йому коштів, оскільки: 1) повідомлення банку про запровадженні зміни у його внутрішній політиці було доведено до відома позивача лише після надходження коштів; 2) посилання відповідача на внутрішню політику щодо введених обмежень у зарахуванні сплачених на користь позивача коштів не відповідає положенням чинного законодавства, а надходження спірних коштів від контрагента позивача в якості орендних платежів за передані за договором в тимчасове користування залізничні транспортні засоби (цистерни) не підпадає під заборонені/обмежені операції, що наведені у такій політиці банку.

4.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2023, у задоволенні позову відмовлено повністю.

5.          Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що Банк правомірно відмовив Товариству у проведені валютної операції із зарахування 14.07.2022 на його розрахунковий рахунок 8 640,00 євро, як оплату за Договором оренди № 12-04-2021-ЄМП від 12.04.2021, укладеним з юридичною особою, створеною та зареєстрованою відповідно до законодавства російської федерації, оскільки зазначені дії відповідають вимогам як постанові Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2020 "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресію Російської Федерації" (далі - Постанова КМУ № 187), якою введено мораторій (заборону) на виконання зобов`язань, що виникли на підставі вказаного Договору оренди, так і пункту 17 постанови Національного банку України "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану" № 18 від 24.02.2022 (далі - Постанова НБУ №18), яким передбачені обмеження (заборона) у здійсненні будь-яких валютних операцій, учасниками яких є юридична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована) в російській федерації.
Відмова Банка у здійсненні операції із зарахування валютних коштів у розмірі 8 640,00 євро на поточний рахунок Товариства за зовнішньоекономічним Договором оренди № 12-04-2021-ЄМП від 12.04.2021, укладеним з юридичною особою, створеною та зареєстрованою відповідно до законодавства російської федерації, відповідає внутрішній політиці банку, оскільки зазначена операція позивача містить ознаки забороненої операції або такої, що підлягає обов`язковому або внутрішньому фінансовому моніторингу.

6.          14.07.2023 Товариство звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

7.          Також скаржник заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, обґрунтовуючи тим, що постанову суду апеляційної інстанції отримав 26.06.2023 на електронну пошту, що підтверджується роздруківкою з поштової скриньки заявника.

8.          З огляду на те, що повне судове рішення суду апеляційної інстанції заявник отримав 26.06.2023 і скаргу подав протягом двадцятиденного строку, Верховний Суд дійшов висновку, що він має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

9.          Верховний Суд перевірив матеріали касаційної скарги та дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке. 

10.          Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

11.          Зі змісту касаційної скарги вбачається, що підставою касаційного оскарження скаржник визначає наявність випадків, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України. В обґрунтування зазначає, що суди попередніх інстанцій не застосували норми частини першої статті 1074 Цивільного кодексу України, частини першої, третьої статті 178 Господарського кодексу України, пункту 1 Постанови КМУ № 187 та пункт 17 Постанови НБУ №18 в контексті захисту прав та охоронюваних законом інтересів Товариства, і висновки Верховного Суду щодо застосування зазначених норм права у подібних правовідносинах відсутні.

12.          Разом з тим, у скарзі скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції  допущено порушення норм процесуального права, а саме частин другої, третьої статті 86, частини першої статті 236, частини першої статті 282 ГПК України щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення; належним чином не досліджено лист НБУ № 40-0007/54279 від 08.08.2022. 

13.          Водночас у цій частині касаційна скарга не містить зазначення передбаченої статтею 287 ГПК України підстави касаційного оскарження.

14.          У разі якщо касаційна скарга подається у зв`язку з порушенням норм процесуального права відповідно до пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України, то підставою касаційного оскарження є пункт 4 частини другої цієї статті. Проте відповідно до цього пункту не всі процесуальні порушення є підставою для касаційного оскарження. 

15.          У такому разі касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення, та вказати, яким чином це порушення впливає на встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

16.          Процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

17.          Правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги. 

18.          Наведені недоліки щодо змісту касаційної скарги є підставою для залишення її без руху, із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

19.          Також відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

20.          Вирішуючи питання щодо обов`язку скаржника сплатити судовий збір у встановлених порядку і розмірі, суд виходить з того, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011.

21.          За подання касаційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункти 1, 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір").

22.          Частиною другою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

23.          Відповідно до абзацу 1 частини третьої статті 6 Закону України ''Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

24.          Товариство звернулось з позовом у 2022 році, в якому заявлено немайнову вимогу (визнання права Товариства на зарахування Банком валютних коштів на розрахунковий рахунок виконання зобов`язань ООО "ЭЛ 6" за договором оренди) та майнову вимогу (зобов`язання Банк здійснити зарахування валютних коштів у розмірі 8 640,00 євро на розрахунковий рахунок Товариства). 

25.          Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" з 1 січня установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 481,00 грн.

26.          Верховний Суд зазначає, що 8 640,00 євро за курсом Національного банку України станом на день звернення Товариства до суду з позовом (25 жовтня 2022 року) еквівалентно 310 060,22 грн (35,8866 грн за 1 євро).

27.          Отже, відповідно до вимог касаційної скарги та ціни позову, заявник за подання касаційної скарги повинен був сплатити судовий збір у розмірі 14 263,80 грн (200 % від (310 060,22 грн х 1,5% + 2 481,00 грн (1 вимога немайнового характеру)).

28.          До касаційної скарги скаржник додав платіжну інструкцію № 694 від 13.07.2023, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 4 962, 00 грн.

29.          Тому заявнику необхідно доплатити суму судового збору в розмірі 9 301,80 грн та надати суду оригінал відповідної платіжної інструкції.

30.          Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

31.          Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 234, 288, 290, пункту 2 частини четвертої статті 290, частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1.          Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю "Хімекс Лімітед" строк на касаційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2023 у справі № 914/993/21.

2.          Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімекс Лімітед" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2023 у справі № 914/993/21 залишити без руху.

3.          Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:
-          привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції, з урахуванням недоліків, визначених у пунктах 12-18 цієї ухвали;
-          надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 9 301,80 грн.

4.          Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали,  касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                            І. Кондратова

Судді                                                                                                         Г. Вронська

                                                                                                                  В. Студенець