ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року 
м. Київ

cправа №  916/97/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М., 

за участю представників:
Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОЛОГІСТИКА" - Пархомчука Р. І. (адвоката, в режимі відеоконференції), 
Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" - Марченка Д. І. (самопредставництво, в режимі відеоконференції),
Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України - Ігнатенко Т. Б. (самопредставництво),
Товариства з обмеженою відповідальністю "Судноплавна компанія "УКРФЕРРІ" - Волкова   А.   С. (адвоката), 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОЛОГІСТИКА"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 (колегія суддів: Савицький Я. Ф. - головуючий, Діброва Г. І., Принцевська Н. М.) і рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 (колегія суддів: Волков Р. В. - головуючий, Рога Н. В., Шаратов Ю. А.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОЛОГІСТИКА"
до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України,
про зобов`язання вчинити дії,

за зустрічним позовом Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОЛОГІСТИКА", 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача за зустрічним позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю "Судноплавна компанія "УКРФЕРРІ",
про визнання договору та додаткової угоди припиненими, визнання додаткової угоди недійсною,
та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України
до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОЛОГІСТИКА", 2)   Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ"
про визнання договору та додаткової угоди припиненими, визнання додаткової угоди недійсною,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОЛОГІСТИКА" (далі - ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА", клієнт) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (далі - ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", підприємство), в якому просило:

- зобов`язати ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" виконувати зобов`язання за договором про використання території підприємства від 17.10.2019 № 130/д, додатковою угодою від 06.11.2019, додатковою угодою від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3, що укладені між ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" та ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", на умовах, які визначені сторонами у зазначених договорі та додаткових угодах, до закінчення строку дії договору про використання території підприємства;

- зобов`язати ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" відновити та здійснювати надання послуг зі зберігання на території підприємства, у тому числі на складах, зокрема, але не обмежуючись, самохідної, несамохідної та іншої техніки, вантажів, технологічного транспорту та обладнання, якими оперує клієнт на підставі будь-якого з прав, а також послуг з використання території підприємства та інфраструктури підприємства при виконанні всіх видів робіт (послуг) з обробки вантажів силами та засобами клієнта на умовах, визначених договором про використання території підприємства та додатковими угодами від 06.11.2019, від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3.

1.2. Позовні вимоги ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" обґрунтовані порушенням ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" прийнятих на себе зобов`язань за договором про використання території підприємства та додаткових угод до цього договору. ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" зазначало, що, незважаючи на імперативні норми договору про використання території підприємства (з урахуванням змін, внесених пунктом 7.1 додатковою угодою № 2), 30.12.2020 ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" отримало засобами електронного зв`язку лист ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" № 108/17, зміст якого свідчить про те, що подальша пролонгація договору про використання території підприємства буде суперечити нормам чинного законодавства, Статуту ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", а сам договір про використання території підприємства є розірваним з 01.01.2021. ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" наголошувало на тому, що, починаючи з 01.01.2021 ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" у повному обсязі припинило надання ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" послуг за договором про використання території підприємства, зокрема, погодження та надання перепусток працівникам та автотранспорту ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА", надання послуг використання території та інфраструктури ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", надання можливості виконувати всі види робіт (послуг) з обробки вантажів силами та засобами ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА", незважаючи на те, що ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" є портовим оператором.

1.3. У лютому 2021 року ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" звернулося до Господарського суду Одеської області із зустрічним позовом до ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА", в якому просило:

- визнати припиненими договір про використання території підприємства від 17.10.2019 № 130/д та додаткову угоду до нього від 06.11.2019;

- визнати недійсною додаткову угоду від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 до цього договору.

1.4. Зустрічні позовні вимоги ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про визнання припиненими договору про використання території підприємства та додаткової угоди до нього від 06.11.2019 обґрунтовані посиланням на недоцільність пролонгації договору про використання території підприємства, оскільки значна кількість норм у цьому договорі є невигідними, та призводять до збитковості підприємства. ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" скористалося своїм правом, передбаченим пунктом 7.1 договору про використання території підприємства, і направило ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" лист від 28.09.2020 № 253/03.14-18-2035, в якому повідомило ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" про розірвання договору про використання території підприємства. Таким чином, ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" вважало, що ним було виконано вимоги щодо припинення дії договору про використання території підприємства шляхом направлення попередження, а тому цей договір, на думку ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", закінчився 31.12.2020.

1.5. Щодо позовної вимоги про визнання додаткової угоди від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 недійсною, ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" з урахуванням заяви про зміну підстав зустрічного позову зазначало, що така угода укладена з порушенням вимог чинного законодавства, не відповідає інтересам держави і суспільства. Крім того, ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" зазначало, що за  умовами оспорюваної додаткової угоди дію договору про використання території підприємства було продовжено на тривалий термін і на максимально невигідних для ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" умовах, які не лише є безприбутковими, але також призведуть до значних збитків державного підприємства. Зокрема, на думку ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", умови оспорюваної додаткової угоди з додатками порушують вимоги Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", Закону України "Про морські порти України", Закону України "Про захист економічної конкуренції" та суперечать наказу Міністерства інфраструктури України від 29.05.2020 № 331 "Про підготовку до здійснення державно-приватного партнерства в межах п`ятого термінала ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ". При цьому ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" вважало, що вчинений сторонами правочин шляхом укладення додаткової угоди від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 є удаваним правочином для приховання іншого правочину - договору оренди державного нерухомого майна. Крім того, на думку ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", оспорювана додаткова угода з боку ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" підписана представником з перевищенням повноважень, а тому не створює для ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" жодних прав та обов`язків. ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" звертало увагу на те, що воно не здійснювало наступного схвалення правочину та не вчиняло дій, які свідчить про прийняття цього правочину до виконання.

1.6. У березні 2021 року Міністерство інфраструктури України звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору до ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" та ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", в якому просило:

- визнати припиненими договір про використання території підприємства від 17.10.2019 № 130/д та додаткову угоду до нього від 06.11.2019;

- визнати недійсною додаткову угоду від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 до цього договору.

1.7. Позовні вимоги Міністерства інфраструктури України про визнання припиненими договору про використання території підприємства та додаткової угоди до нього від 06.11.2019 обґрунтовані тим, що ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" у порядку, передбаченому договором про використання території підприємства, своєчасно повідомило ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" про свій намір розірвати договір. Міністерство інфраструктури України вважало, що за своєю правовою природою відмова однієї із сторін від пролонгації договору не є односторонньою відмовою від зобов`язання, односторонньою відмовою від договору, одностороннім розірванням договору. Щодо позовної вимоги про визнання додаткової угоди від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 недійсною, Міністерство інфраструктури України зазначало, що ця додаткова угода суперечать положенням частини 3 статті 22 Господарського кодексу України, Закону України "Про управління об`єктами державної власності" та наказу Міністерства інфраструктури України від 29.05.2020 № 331, оскільки вона не надсилалась для погодження та не погоджувалась Міністерством інфраструктури України. Також Міністерство інфраструктури України вважало, що вчинений сторонами правочин шляхом укладення додаткової угоди від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 є удаваним правочином для приховання іншого правочину - договору оренди державного нерухомого майна.

2. Короткий зміст судових рішень 

2.1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.12.2021, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 у справі № 916/97/21, відмовлено у повному обсязі в задоволенні первісних позовних вимог ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" до ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про зобов`язання вчинити дії.

Задоволено зустрічний позов ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" до ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" про визнання припиненими договору про використання території підприємства від 17.10.2019 № 130/д та додаткової угоди до нього від 06.11.2019 та визнання недійсною додаткової угоди від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 до договору про використання території підприємства.

Задоволено позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - Міністерства інфраструктури України до ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" та ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про визнання припиненими договору про використання території підприємства від 17.10.2019 № 130/д та додаткової угоди до нього від 06.11.2019 та визнання недійсною додаткової угоди від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 до договору про використання території підприємства.

Визнано припиненими договір про використання території підприємства від 17.10.2019 № 130/д та додаткову угоду до нього від 06.11.2019, укладені між ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" та ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ".

Визнано недійсною додаткову угоду від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, №   3 до договору про використання території підприємства від 17.10.2019 №   130/д.

2.2. Задовольняючи зустрічні позовні вимоги та позовні вимоги третьої особи, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що додаткова угода від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 до договору про використання території підприємства не лише істотно збільшує обсяг майна, яке є предметом договору, але й наділяє ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" суттєвими повноваженнями щодо користування таким рухомим на нерухомим майном ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" у власній господарській діяльності.

2.3. Господарські суди виходили з того, що додатковою угодою від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 фактично передбачено умови, які встановлюють обмеження права користування нерухомим майном та іншими основними засобами ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", що необхідні для реалізації проекту державно-приватного партнерства в межах 5-го термінала ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ". За висновком судів, незважаючи на те, що оспорювана додаткова угода № 2 передбачає вчинення сторонами дій, внаслідок яких може відбутися зміна складу та зменшення вартості майна, всупереч положенням частини 3 статті 22 Господарського кодексу України, Закону України "Про управління об`єктами державної власності", наказу Міністерства інфраструктури України від 29.05.2020 № 331 "Про підготовку до здійснення державно-приватного партнерства в межах п`ятого термінала ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", вона не надсилалась на погодження та не погоджувалась Міністерством інфраструктури України.

2.4. За таких обставин господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що додаткова угода від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 до договору про використання території підприємства за своїм змістом суперечить принципам здійснення державно-приватного партнерства, які визначені Законом України "Про державно-приватне партнерство", зокрема, принципу визначення приватного партнера на конкурсних засадах, та положенням Закону України "Про концесію", Закону України "Про управління об`єктами державної власності", а також наказу Міністерства інфраструктури України від 29.05.2020 № 331.

2.5. Крім того, господарські суди попередніх інстанцій зазначили, що додаткова угода від 12.10.2020 № 2 підписана в. о. начальника служби правового забезпечення та претензійної роботи Новічковою О. В. з перевищенням повноважень. При цьому суди встановили відсутність реального наміру ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" щодо укладення додаткової угоди та її подальшого виконання.

2.6. Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання припиненими договору про використання території підприємства від 17.10.2019 № 130/д та додаткової угоди до нього від 06.11.2019, укладених між ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" та ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", господарські суди попередніх інстанцій зазначили, що ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" у порядку, передбаченому договором, скористалося своїм правом та своєчасно повідомило ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" про намір розірвати договір про використання території підприємства, а тому, за висновком судів, строк дії цього договору закінчився 31.12.2020. При цьому суди врахували, що, заявляючи такі вимоги, ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" прагне досягти правової визначеності, тобто підтвердження судом припинення прав ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" на використання складської площі 5 термінала, як було передбачено умовами оспорюваного договору.  

2.7. Оскільки господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог та позовних вимог третьої особи, то відмовили в задоволенні первісних позовних вимог ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" про зобов`язання ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" вчинити дії. 

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї  

3.1. Не погоджуючись із постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 та рішенням Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 у справі № 916/97/21, до Верховного Суду звернулося ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" до ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" задовольнити у повному обсязі; відмовити у повному обсязі в задоволенні зустрічних позовних вимог ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" та позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - Міністерства інфраструктури України. 

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" зазначає, що оскаржувані судові рішення господарських судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

3.3. ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, скаржник у касаційній скарзі посилається на порушення норм процесуального права, що передбачено пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.4. Скаржник вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010, постановах Верховного Суду від 20.03.2020 у справі №   910/2360/19, від 11.06.2020 у справі №   281/129/17, від 22.06.2020 у справі №   177/1942/16-ц, від 14.12.2018 у справі № 914/809/18, від 28.01.2020 у справі № 910/6981/19.

3.5. Крім того, на думку скаржника на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування пункту 204 частини 1 статті 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", статті 10 Закону України "Про державно-приватне партнерство", частин 1, 2 статті 4 Закону України "Про концесію".

3.6. ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" також вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не надали належної правової оцінки доказам, які надані ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА", та неправильно встановили обставини, які мають значення для справи.

3.7. Товариство з обмеженою відповідальністю "Судноплавна компанія "УКРФЕРРІ" (далі - ТОВ "Судноплавна компанія "УКРФЕРРІ") у відзиві на касаційну скаргу ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" просить закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА". ТОВ "Судноплавна компанія "УКРФЕРРІ" вважає, що ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" у касаційній скарзі послалося на постанови Верховного Суду, які ухвалені у неподібних правовідносинах із цією справою. Крім того, ТОВ "Судноплавна компанія "УКРФЕРРІ" зазначає, що ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" не навело обґрунтування неведеної ним підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, та не обґрунтувало, в чому саме полягає помилка судів під час застосування відповідних норм права. 

3.8. ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" у відзиві на касаційну скаргу ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" просить закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА". ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" вважає, що скаржником не обґрунтовано підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник, стосуються інших правовідносин, ніж у справі, що розглядається, та не є подібними, а інші самостійні підстави касаційного оскарження виявились неспроможними, а тому, на думку ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", наявні підстави для закриття касаційного провадження відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

3.9. 02.06.2023 Верховним Судом зареєстровано відзив Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України на касаційну скаргу ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА", направлений 01.06.2023 на офіційну електронну пошту Верховного Суду. Оскільки відзив направлений з порушенням строку (на 2 дні), який було встановлено Верховним Судом, Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України просить поновити строк на подання відзиву на касаційну скаргу. Клопотання про поновлення строку на подання відзиву на касаційну скаргу обґрунтовано тим, що Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України не мало можливості подати відзив на касаційну скаргу у строки, встановлені Верховним Судом, зокрема, через обставини, які не залежать від волі Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, та які зумовлені військовою агресією російської федерації проти України.  

3.10. Верховний Суд, розглянувши зазначене клопотання, дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку для подання відзиву на касаційну скаргу, оскільки доводи, викладені у цьому клопотанні, є обґрунтованими. Отже, доводи, які викладені у відзиві Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України на касаційну скаргу ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА", враховуються Верховним Судом під час розгляду цієї справи. 

4. Обставини справи, встановлені судами 

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 24.09.2019 між ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (адміністрація) та ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" (портовий оператор) укладено договір № 79-П-АМПУ-19 про забезпечення доступу портового оператора до причалу, пунктами 1.1, 7.1 якого передбачено, що ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" зобов`язується забезпечити доступ ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" до причалу № 28 Чорноморської філії ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ, що перебуває у господарському віданні адміністрації для проведення портовим оператором вантажно-розвантажувальних робіт, а портовий оператор зобов`язується сплатити адміністрації плату за послуги. Договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє протягом трьох років з дати його підписання. У разу відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору за 30 календарних днів до закінчення строку його чинності, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

4.2. Додатковою угодою від 10.12.2019 № 1 до договору від 24.09.2019 № 79-П-АМПУ-19  сторони внесли зміни до пункту 1.1 цього договору та виклали його у такій редакції: "Адміністрація зобов`язується забезпечити доступ портового оператора до причалів № 26, № 27, № 28 Чорноморської філії ДП "АМПУ", що перебуває у господарському віданні адміністрації для проведення портовим оператором вантажно-розвантажувальних робіт, а портовий оператор зобов`язується сплатити адміністрації плату за послуги".

4.3. 17.10.2019 між ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (підприємство) та ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" (клієнт) укладено договір № 130/д про використання території підприємства, пунктом 1.1 якого сторони узгодили, що підприємство надає послуги по використанню складської площі 5 терміналу (склад № 25) ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" при виконанні робіт з обробки вантажів силами та засобами клієнта. Підприємство приймає вантаж на склад для подальшого зберігання, а клієнт зобов`язується оплатити надані йому підприємством послуги в погодженому цим договором порядку.

4.4. Цей договір може бути достроково розірвано сторонами за взаємною згодою шляхом укладення додаткової угоди (пункт 7.2 договору).

4.5. Умови договору можуть бути змінені шляхом укладення сторонами додаткових угод у порядку, передбаченому чинним законодавством України і цим договором. Додаткові угоди і доповнення до цього договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну чинність у випадку, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами і скріплені печатками (пункт 7.5 договору).

4.6. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 06.11.2019 між ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" та ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" укладено додаткову угоду до договору, яка стосувалась узгодження між сторонами порядку переміщення товарних автомобілів.

4.7. 12.10.2020 між ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" та ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" укладено додаткову угоду № 2 до договору, якою сторони вирішили внести зміни та доповнення до договору.

4.8. Господарські суди зазначили, що згідно з пунктом 1.1 договору (в редакції додаткової угоди № 2) підприємство надає послуги зберігання на території підприємства (в тому числі на складах), зокрема, але не обмежуючись, самохідної, несамохідної та іншої техніки, вантажів, технологічного транспорту та обладнання, яким (якими, якою) оперує клієнт на підставі будь-якого із прав, а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити ці послуги в порядку і на умовах визначених договором, додатковими угодами та додатками до них.

4.9. Пунктом 1.2 договору (в редакції додаткової угоди № 2) передбачено, що підприємство надає послуги використання території підприємства та інфраструктури підприємства при виконанні всіх видів робіт (послуг) з обробки вантажів силами та засобами клієнта, а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити ці послуги в порядку і на умовах, визначених договором, додатковими угодами та додатками до них.

4.10. Господарські суди також зазначили, що за умовами додаткової угоди № 2 пункт 7.1 договору викладено в такій редакції:

"7.1. Даний Договір набуває чинності від дня його укладення та діє до 31.12.2023 включно. По завершенню строку, визначеного в абзаці першому даного пункту (31.12.2023), договір вважається автоматично пролонгованим до 31.12.2024 включно. Дана позиція являється погодженою сторонами та не потребує додаткових дій. Якщо не менше ніж за 90 календарних днів до завершення строку, визначеного в другому абзаці даного пункту (31.12.2024), жодна зі сторін не направить іншій стороні письмове повідомлення про намір припинити дію договору, договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік без підписання додаткових угод. Після набрання чинності даним договором всі попередні переговори по ньому, листування, попередні договори, протоколи про наміри, а також інші усні або письмові домовленості сторін з питань, які так чи інакше стосуються дії умов даного договору, втрачають юридичну чинність. Всі правовідносини, що виникають із цього договору або пов`язані з ним, у тому числі, пов`язані з дією, висновком, підписанням, виконанням, зміною або призупиненням дії договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення договору, регламентуються цим договором і відповідними нормами діючого в Україні законодавства. Договір може бути розірваний виключно за згодою двох сторін, про що в обов`язковому письмовому порядку укладається додаткова угода до договору. Ініціативна сторона, яка хоче розірвати договір, направляє про це письмове повідомлення іншій стороні за 20 календарних днів. Відлік розпочинається з дати відправки такого повідомлення. Договір автоматично закінчує свою дію з дати вступу концесіонером в права за договором, укладеним в рамках державно-приватного партнерства (концесійного договору) щодо всього Спеціалізованого поромного комплексу ДП "МТП "Чорноморськ". У випадку, якщо за умовами концесійного договору концесіонеру передається частина спеціалізованого поромного комплексу ДП "МТП "Чорноморськ", договір між клієнтом та підприємством в повній мірі продовжує свою дію відносно тієї частини Спеціалізованого поромного комплексу ДП "МТП "Чорноморськ", яка не передана за умовами концесійного договору".

4.11. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що пунктом 9 додаткової угоди № 2 до договору визначено, що додатками до цієї додаткової угоди є: додаток № 1 "Про окремі особливості взаємодії сторін" від 12.10.2020; додаток № 2 "Порядок розрахунків" від 12.10.2020; додаток № 3 "Стандарт якості вантажних операцій портового оператора" від 12.10.2020.

4.12. Господарські суди зазначили, що умовами додатку 1 додаткової угоди № 2 передбачено таке:

- ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" отримує право, а підприємство зобов`язується надати клієнту послуги безперешкодного доступу (разом із використанням) на територію підприємства та інфраструктури підприємства, а також майна підприємства будь-якого призначення, необхідного для організації процесу обробки вантажу та/або транспорту, що виконуються з використанням залізничних вагонів, включаючи завантаження вагонів на судно (накатка вагонів) та розвантаження вагонів із судна (викатка вагонів), власними силами та засобами клієнта (підпункт 1.1.6 пункту 1.1 розділу 1 "Загальні положення (Предмет особливостей)";

- ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" (клієнт) отримує доступ до електронної бази даних програми "1С: Підприємство", що використовується підприємством, з правом формування видаткових накладних та навантажувальних ордерів, а також з правом передачі до бази даних цієї програми документів та інформації для оформлення перепусток на територію підприємства та з території підприємства (підпункт 1.1.9 пункту 1.1 розділу 1 "Загальні положення (Предмет особливостей)";

- ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" (клієнт) отримує право на послуги зі зберігання на території підприємства обладнання, контейнерів, технологічного транспорту клієнта, тощо за тарифами, встановленими договором, додатковими угодами та додатками до нього (підпункти 1.1.7, 1.1.8, 1.1.11 пункту 1.1 розділу 1 "Загальні положення (Предмет особливостей)";

- ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" (клієнт) має право облаштувати пропускний пункт з території клієнта на територію підприємства та з території підприємства на територію клієнта за межами складу № 25 підприємства в погодженому сторонами місці у суміжній зоні територій Спеціалізованого поромного комплексу підприємства та клієнта (у відповідному районі суміжних земельних ділянок) та узгодити розміщення і умови функціонування такого пропускного пункту з відповідними державними органами (службами) у встановленому законом порядку (підпункт 1.1.16 пункту 1.1 розділу 1 "Загальні положення (Предмет особливостей)";

4.13. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що в матеріалах цієї справи наявний лист в. о. заступника директора з розвитку - начальника СПК Шевченко І. О., адресований в. о. директора ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" Попову О. М. та в. о. заступника директора з правових питань Маляренку О. С. від 25.09.2020 № 794/03.5-10, про недоцільність пролонгації договору, а також лист, адресований директору ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" від 28.09.2020 № 253/03.14-18, разом з доказами його направлення адресату, про намір розірвати договір.

4.14. ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" листом від 30.12.2020 №   108/17 повідомило ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" про те, що наступна пролонгація договору здійснюватися не буде, у зв`язку з чим підприємство утримується від подальшого продовження дії договору. Також цим листом додатково було нагадано про те, що відповідний правочин є розірваним з 01.01.2021.

4.15. Листом від 31.12.2020 № 18/18-06 ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" застерегло ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" про те, що для регулювання відносин між підприємствами протягом 2021 року існує необхідність укладення відповідного договору.

4.16. Листами від 30.12.2020 № 109/17, від 30.12.2020 № 110/17 ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" повідомило в. о. начальника Одеської митниці Держмитслужби та начальника Одеського Прикордонного загону про те, що договір від 17.10.2019 діє до 31.12.2020.

4.17. Крім того, господарські суди попередніх інстанцій у процесі розгляду цієї справи встановили, що від імені ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" додаткова угода № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 підписана на підставі довіреності від 23.03.2020 № 66, виданої в. о. директора ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" Поповим О. М. на ім`я в. о. начальника служби правового забезпечення та претензійної роботи порту Новічкової О. В.

4.18. Довіреністю від 23.03.2020 № 66 ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" уповноважило в. о. начальника служби правового забезпечення та претензійної роботи Новічкову О. В. на дії, пов`язані з господарською діяльністю підприємства, а саме: укладати та підписувати в порядку, установленому чинним законодавством та локальними актами від імені підприємства всі, не заборонені чинним законодавством України, доходні договори з основної діяльності підприємства,

4.19. За таких обставин ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА", вважаючи, що ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" порушує взяті на себе зобов`язання за договором про використання території підприємства та додатковими угодами до цього договору, звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом.

4.20. Крім того, ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" та Міністерство інфраструктури України, вважаючи, що додаткова угода від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 укладена з порушенням вимог чинного законодавства, не відповідає інтересам держави і суспільства, звернулися до Господарського суду Одеської області з позовами. 

5. Позиція Верховного Суду 

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга повинна бути частково задоволена з огляду на таке. 

5.3. Предметом первісного позову в цій справі є вимоги ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" до ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про зобов`язання ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" вчинити дії. 

5.4. Підставою позовних вимог є те, що ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" незаконно, на думку ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА", порушує взяті на себе зобов`язання за договором про використання території підприємства та додаткових угод до цього договору. 

5.5. Предметом зустрічного позову та позову третьої особи є вимоги про визнання припиненими договору про використання території підприємства від 17.10.2019 № 130/д та додаткової угоди до нього від 06.11.2019, визнання недійсною додаткової угоди від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 до цього договору.

5.6. Підставою зустрічних позовних вимог та позовних вимог третьої особи є те, що, на думку позивачів, додаткова угода від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 укладена з порушенням вимог чинного законодавства, не відповідає інтересам держави і суспільства.

5.7. Верховний Суд зазначає, що частинами 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-  чи багатосторонніми (договори).

5.8. Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2) тощо. 

5.9. Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

5.10. Отже, наведеними правовими положеннями визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).

5.11. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

5.12. Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

5.13. При цьому невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства. Саме по собі відступлення сторонами від положень законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

5.14. Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 906/743/21, від 01.11.2022 у справі № 910/7853/21, від 14.06.2022 у справі № 903/1173/15, від 09.11.2021 у справі № 906/1388/20, від 09.07.2020 у справі № 910/14180/18, від 09.06.2020 у справі № 912/116/19, від 05.09.2019 у справі № 914/4455/15.

5.15. Задовольняючи зустрічні позовні вимоги та позовні вимоги третьої особи, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що додаткова угода від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 до договору про використання території підприємства не лише істотно збільшує обсяг майна, яке є предметом договору, але й наділяє ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" суттєвими повноваженнями щодо користування таким рухомим на нерухомими майном ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" у власній господарській діяльності. Господарські суди виходили з того, що додатковою угодою від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 фактично передбачено умови, які встановлюють обмеження права користування нерухомим майном та іншими основними засобами ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", що необхідні для реалізації проекту державно-приватного партнерства в межах 5-го термінала ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ". За висновком судів, незважаючи на те, що оспорювана додаткова угода № 2 передбачає вчинення сторонами дій, внаслідок яких може відбутися зміна складу та зменшення вартості майна, всупереч положенням частини 3 статті 22 Господарського кодексу України, Закону України "Про управління об`єктами державної власності", наказу Міністерства інфраструктури України від 29.05.2020 № 331 "Про підготовку до здійснення державно-приватного партнерства в межах п`ятого термінала ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", вона не надсилалась на погодження та не погоджувалась Міністерством інфраструктури України.

5.16. За таких обставин господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що додаткова угода від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 до договору про використання території підприємства за своїм змістом суперечить принципам здійснення державно-приватного партнерства, які визначені Законом України "Про державно-приватне партнерство", зокрема, принципу визначення приватного партнера на конкурсних засадах, та положенням Закону України "Про концесію", Закону України "Про управління об`єктами державної власності", а також наказу Міністерства інфраструктури України від 29.05.2020 № 331. Крім того, господарські суди попередніх інстанцій зазначили, що додаткова угода від 12.10.2020 № 2 підписана в. о. начальника служби правового забезпечення та претензійної роботи Новічковою О. В. з перевищенням повноважень. При цьому суди встановили відсутність реального наміру ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" щодо укладення додаткової угоди та її подальшого виконання.

5.17. Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання припиненими договору про використання території підприємства від 17.10.2019 № 130/д та додаткової угоди до нього від 06.11.2019, укладених між ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" та ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", господарські суди попередніх інстанцій зазначили, що ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" у порядку, передбаченому договором, скористалося своїм правом та своєчасно повідомило ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" про намір розірвати договір про використання території підприємства, а тому, за висновком судів, строк дії цього договору закінчився 31.12.2020. При цьому суди врахували, що заявляючи такі вимоги, ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" прагне досягти правової визначеності, тобто підтвердження судом припинення прав ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" на використання складської площі 5 терміналу, як було передбачено умовами оспорюваного договору.  

5.18. Оскільки господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог та позовних вимог третьої особи, тому відмовили в задоволенні первісних позовних вимог ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" про зобов`язання ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" вчинити дії. 

5.19. ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" не погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій, а тому звернулося з касаційною скаргою на судові рішення. ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, скаржник у касаційній скарзі посилається на порушення норм процесуального права, що передбачено пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.20. Пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

5.21. Скаржник вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010, постановах Верховного Суду від 20.03.2020 у справі №   910/2360/19, від 11.06.2020 у справі №   281/129/17, від 22.06.2020 у справі №   177/1942/16-ц, від 14.12.2018 у справі № 914/809/18, від 28.01.2020 у справі № 910/6981/19.

5.22. Крім того, на думку скаржника на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування пункту 204 частини 1 статті 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", статті 10 Закону України "Про державно-приватне партнерство", частин 1, 2 статті 4 Закону України "Про концесію".

5.23. ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" також вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не надали належної правової оцінки доказам, які надані ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА", та неправильно встановили обставини, які мають значення для справи.

5.24. Перевіривши та надавши оцінку таким доводам скаржника, колегія суддів установила, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. У зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"Разом з тим стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню".

5.25. Постанова Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 281/129/17, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом про визнання прилюдних торгів та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів недійсними. У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"…під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому.

Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із цивільно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у цивільно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства.

Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних нормах".

5.26. Постанова Верховного Суду від 22.06.2020 у справі № 177/1942/16-ц, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки. У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору оспорюваного договору не є підставою для його визнання недійсним".

5.27. Постанова Верховного Суду від 14.12.2018 у справі № 914/809/18, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності, визнання права власності. У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"Докази, які подаються до господарського суду, підлягають оцінці відповідно до статті 86 ГПК України, за якою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)".

5.28. З урахуванням доводів скаржника, проаналізувавши зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, колегія суддів зазначає, таке.

5.29. Верховний Суд зазначає, що будь-який правочин має набути чинності, тобто набрати юридичної сили. Для цього він має відповідати вимогам, встановленим законом.

5.30. Колегія суддів враховує, що статтею 204 Цивільного кодексу України визначено презумпцію правомірності правочину. А саме, у цій статті зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

5.31. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.10.2021, постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №   916/5073/15, постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 у справі № 6-301цс15.

5.32. Крім того, пункт 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України визначає серед загальних засад цивільного законодавства свободу договору. Разом із цим, частиною 3 статті 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

5.33. Зміст засади свободи договору розкрито у статтях 6 і 627 Цивільного кодексу України, відповідно до яких свобода договору полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів і погодженні умов договору. 

5.34. Верховний Суд зазначає, що ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", звертаючись до господарського суду із позовом, зокрема, зазначало, що додаткова угода від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 до договору про використання території підприємства не відповідає інтересам держави і суспільства. Крім того, на думку ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", умови оспорюваної додаткової угоди з додатками порушують вимоги Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", Закону України "Про морські порти України", Закону України "Про захист економічної конкуренції" та суперечать наказу Міністерства інфраструктури України від 29.05.2020 № 331 "Про підготовку до здійснення державно-приватного партнерства в межах п`ятого термінала ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ". При цьому ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" вважало, що вчинений сторонами правочин шляхом укладення додаткової угоди від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 є удаваним правочином для приховання іншого правочину - договору оренди державного нерухомого майна. 

5.35. Крім того, Міністерство інфраструктури України, звертаючись до господарського суду із позовом, зокрема, зазначало, що оспорювана додаткова угода суперечать положенням частини 3 статті 22 Господарського кодексу України, Закону України "Про управління об`єктами державної власності" та наказу Міністерства інфраструктури України від 29.05.2020 № 331, оскільки вона не надсилалась для погодження та не погоджувалась Міністерством інфраструктури України. Також Міністерство інфраструктури України вважало, що вчинений сторонами правочин шляхом укладення додаткової угоди від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 є удаваним правочином для приховання іншого правочину - договору оренди державного нерухомого майна.

5.36. Разом з тим, як свідчить зміст оскаржуваних судових рішень господарських судів попередніх інстанцій, розглядаючи зустрічний позов та позов третьої особи, суди дійшли висновку про те, що додаткова угода від 12.10.2020 № 2 з додатками №   1, № 2, № 3 до договору про використання території підприємства за своїм змістом суперечить принципам здійснення державно-приватного партнерства, які визначені Законом України "Про державно-приватне партнерство", зокрема, принципу визначення приватного партнера на конкурсних засадах, та положенням Закону України "Про концесію", Закону України "Про управління об`єктами державної власності", а також наказу Міністерства інфраструктури України від 29.05.2020 № 331. Таким чином, суди констатували, що зміст оспорюваного правочину суперечить положенням законодавства.

5.37. Однак господарські суди попередніх інстанцій, дійшовши таких висновків, не зазначили та не установили, яким саме вимогам та положенням законодавства суперечить оспорюваний правочин. 

5.38. Крім того, зміст оскаржуваних судових рішень господарських судів попередніх інстанцій свідчить про те, що суди не зазначили та не установили, які саме положення оспорюваного правочину суперечать та не відповідають вимогам законодавства, та в чому конкретно полягає їх невідповідність і суперечність.

5.39. При цьому господарські суди попередніх інстанцій, пославшись на невідповідність та суперечність оспорюваного правочину положенням наказу Міністерства інфраструктури України від 29.05.2020 № 331, не встановили правову природу цього наказу, зокрема, належність такого наказу до  нормативно-правового актів чи актів індивідуальної дії.    

5.40. Крім того, господарські суди, задовольняючи зустрічні позовні вимоги та позовні вимоги третьої особи про визнання недійсною додаткової угоди від 12.10.2020 № 2 з додатками № 1, № 2, № 3 до договору про використання території підприємства від 17.10.2019 № 130/д, установили, що від імені ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" оспорювана додаткова угода підписана на підставі довіреності від 23.03.2020 № 66, виданої в. о. директора ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" Поповим О. М. на ім`я в. о. начальника служби правового забезпечення та претензійної роботи порту Новічкової О. В.

5.41. Суди зазначили, що довіреністю від 23.03.2020 № 66 ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" уповноважило в. о. начальника служби правового забезпечення та претензійної роботи Новічкову О. В. на дії, пов`язані з господарською діяльністю підприємства, а саме: укладати та підписувати в порядку, установленому чинним законодавством та локальними актами від імені підприємства всі, не заборонені чинним законодавством України, доходні договори з основної діяльності підприємства.

5.42. При цьому господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що дії представника, вчинені від імені підприємства, яке не має права на вчинення цих дій (навіть у разі видання відповідної довіреності керівником підприємства), у тому числі на укладення договорів, не створюють таких правових наслідків як набуття підприємством суб`єктивних прав та обов`язків, що утворюють зміст конкретних договірних правовідносин. Суди зазначили, що факт видання керівником порту довіреності, на підставі якої укладено додаткову угоду № 2 від імені ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", не може свідчити про виникнення права ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" на укладення додаткової угоди без попередньої згоди Міністерства інфраструктури України. 

5.43. ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, вважає, що  наведені висновки є безпідставними та ґрунтуються виключно на твердженнях про порушення вимог наказу Міністерства інфраструктури України від 29.05.2020 № 331.

5.44. Розглянувши наведені доводи скаржника, колегія суддів зазначає, що юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина 1 статті 92 Цивільного кодексу України).

5.45. Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на положення статті 237 Цивільного кодексу України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

5.46. Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (стаття 241 Цивільного кодексу України).

5.47. На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною 3 статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

5.48. Таким чином, частина 3 статті 92 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 Цивільного кодексу України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 910/14105/21, від 02.11.2021 у справі № 915/1153/20.

5.49. Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

5.50. З огляду на положення статей 92, 237-239, 241 Цивільного кодексу України для визнання недійсним договору, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов`язки за цією довіреністю. Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи чи про припинення дії довіреності, виданої представнику юридичної особи, який укладає договір від її імені. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати  Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 668/13907/13-ц.

5.51. Однак зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що господарськими судами не надано належно правової оцінки наведеному.

5.52. За таких обставин Верховний Суд вважає обґрунтованими доводи скаржника про неврахування господарськими судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 та постановах Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 281/129/17, від 22.06.2020 у справі № 177/1942/16-ц, від 14.12.2018 у справі № 914/809/18.

5.53. Отже, Верховний Суд констатує, що зміст оскаржуваних судових рішень суперечить висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду та постановах Верховного Суду, на які обґрунтовано посилається скаржник, та які взяті до уваги колегією суддів. 

5.54. Частиною 1 статі 74 Господарського процесуального кодексу України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 

5.55. Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

5.56. Загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

5.57. З урахуванням наведених правових висновків Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду та зазначених положень матеріального і процесуального законодавства колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги про неврахування господарськими судами під час ухвалення оскаржуваних судових рішень зазначених висновків є обґрунтованими, а тому під час нового розгляду справи господарському суду необхідно розглянути цю справу з урахуванням предмета і підстав заявлених зустрічного позову і позову третьої особи, та з урахуванням правових висновків, на які посилається скаржник, і які взяті до уваги Верховним Судом під час касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень, та ухвалити законне і обґрунтоване рішення. При цьому від встановлення відповідних фактичних обставин справи та результату вирішення спору за зустрічним позовом та позовом третьої особи, буде залежати вирішення первісних позовних вимог.     

5.58. Водночас доводи скаржника про відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування пункту 204 частини 1 статті 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", статті 10 Закону України "Про державно-приватне партнерство", частин 1, 2 статті 4 Закону України "Про концесію", є передчасними, оскільки під час нового розгляду господарський суд першої інстанції має з`ясувати та установити необхідність застосування таких норм до спірних правовідносин.  

5.59. З урахуванням викладеного касаційну скаргу ТОВ "АВТОЛОГІСТИКА" належить задовольнити частково, судові рішення господарських судів попередніх інстанцій - скасувати, а справу - передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Пунктами 1, 4 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України установлено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, чи встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

6.3. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення у цій справі слід скасувати, оскільки вони ухвалені з порушенням норм права, а справу № 916/97/21 передати на новий розгляд до місцевого господарського суду для ухвалення обґрунтованого і законного судового рішення з урахуванням викладеного в цій постанові.

Судові витрати

7.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд  

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОЛОГІСТИКА" задовольнити частково.  

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 та рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 у справі №   916/97/21 скасувати, справу № 916/97/21 передати на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                            Н. О. Багай

Судді                                                                                                                        Т. Б. Дроботова

                                                                                                          Ю. Я. Чумак