УХВАЛА

10 липня 2023 року 
м. Київ

Справа №  914/1420/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

розглянувши матеріали касаційної скарги фізичної особи - підприємця Тонкопій Мирослави Іванівни

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.04.2023 і рішення Господарського суду Львівської області від 06.02.2023 у справі 

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ "ЗРАЗКОВИЙ ДІМ"

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ПАРКОВА ФОРТЕЦЯ",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) фізичної особи - підприємця Тонкопій Мирослави Іванівни, 2)   фізичної особи - підприємця Панчук Олени Юріївни, 

про стягнення заборгованості 155 988,56 грн,

ВСТАНОВИВ:

19.06.2023 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга фізичної особи - підприємця Тонкопій Мирослави Іванівни на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.04.2023 (повний текст складений 08.05.2023) і рішення Господарського суду Львівської області від 06.02.2023 у справі №   914/1420/22, надіслана 12.06.2023 до Верховного Суду засобами поштового зв`язку.

Перевіривши матеріали касаційної скарги фізичної особи - підприємця Тонкопій Мирослави Іванівни, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, зважаючи на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення закріплені і в частині 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України, за якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 15 цього Кодексу суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Так, за змістом пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості в сумі 155 988,56 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01.01.2022 - 248 100,00 грн). 

На думку фізичної особи - підприємця Тонкопій Мирослави Іванівни, касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки, як зазначає скаржник, існують рішення судів різних інстанцій з протилежними правовими позиціями у подібних зі справою №   914/1420/22 правовідносинах.

Фізична особа - підприємець Тонкопій Мирослава Іванівна також зазначає, що ця справа має для неї виняткове значення, оскільки, як зазначено у касаційній скарзі, вона надає послуги Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку "ПАРКОВА ФОРТЕЦЯ" згідно з договором від 16.10.2021 №   25/2021 про абонентське бухгалтерське обслуговування. Проте у зв`язку зі складним фінансовим становищем Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ПАРКОВА ФОРТЕЦЯ", воно не може виконувати свої фінансові зобов`язання перед фізичною особою - підприємцем Тонкопій Мирославою Іванівною, тому, на думку скаржника, справа №   914/1420/22 має для неї виняткове значення.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги фізичної особи - підприємця Тонкопій Мирослави Іванівни щодо необхідності відкриття касаційного провадження у малозначній справі не є належним чином обґрунтованими, тому відсутні підстави для висновку про можливість відкриття касаційного провадження у цій справі, зважаючи на таке.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України"). Поряд із цим використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо, не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Верховний Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України випадки є виключенням із загального правила, й необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності". 

Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу скаржника, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на велику кількість спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми. Водночас, формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права є метою вирішення виключної правової проблеми, яка має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів.

Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у великій кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини як відсутність сталої судової практики, невизначеність правових питань на нормативному рівні, необхідність застосування аналогії закону чи права, вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Однак скаржник належним чином не обґрунтував існування зазначених якісних та кількісних показників щодо наявності виключної правової проблеми, вирішення якої має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 

Крім того, посилання скаржника на те, що справа №   914/1420/22 має для нього виняткове значення також належним чином не обґрунтоване, оскільки є лише власними припущеннями скаржника, не підтвердженими жодними доказами. 

За таких обставин касаційна скарга фізичної особи - підприємця Тонкопій Мирослави Іванівни не містить належного та достатнього обґрунтування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. До того ж зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи та заперечення результату розгляду справи судом, а тому підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі немає.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури в такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця Тонкопій Мирослави Іванівни на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.04.2023 і рішення Господарського суду Львівської області від 06.02.2023 у справі №   914/1420/22, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, то клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та про зупинення виконання постанови Західного апеляційного господарського суду від 25.04.2023 справі №   914/1420/22 слід залишити без розгляду.

Керуючись статтями 2, 12, 15, 17, 163, 232, 234, 235, 287, 293, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця Тонкопій Мирослави Іванівни на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.04.2023 і рішення Господарського суду Львівської області від 06.02.2023 у справі №   914/1420/22.

2. Матеріали касаційної скарги, у тому числі копію платіжної інструкції від 09.05.2023 №   630 на суму 4   962,00 грн, повернути фізичній особі - підприємцю Тонкопій Мирославі Іванівні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не   підлягає.

Головуючий                                                                                                            Н. О. Багай

Судді                                                                                                                         Т. Б. Дроботова

                                                                                                                                  Ю. Я. Чумак