УХВАЛА

25 липня 2023 року 
м. Київ
cправа №  910/10420/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Вронська Г.О., Студенець В.І., 

розглянувши касаційну скаргу Державного управління справами

на рішення Господарського суду міста Києва
(суддя - Гумега О.В.)
від 30.01.2023
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуюча - Яковлєв М.Л., судді -  Гончаров С.А.,  Шаптала    Є.Ю.)
від 13.06.2023

у  справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЖК Козацький"
до  Державного управління справами 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державне підприємство "Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв"
про стягнення 59    672,65 грн,

ВСТАНОВИВ:

1.          У жовтні 2022 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЖК Козацький" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного управління справами (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 59 672,65 грн, з яких: 52 668,18 грн    основного боргу зі сплати внесків на утримання будинку; 1 125,75 грн 3% річних, 5 875,72 грн інфляційних втрат.

2.          Позов обґрунтований тим, що відповідач (який є членом ОСББ "ЖК Козацький" та власником квартир №№ 345, 423, 429 у будинку 38-А по вул. Гарматна у місті Києві) в порушення вимог чинного законодавства свої зобов`язання щодо своєчасної оплати внесків на утримання будинку за період з березня 2021 року по серпень 2022 року не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.

3.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2023, позов задоволений частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 52 668,18 грн основного боргу, 1 125,75 грн 3% річних, 5 875,59 грн інфляційних втрат, 2 481,00 грн судового збору, 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, в іншій частині позову відмовлено.

4.          Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що відповідно до приписів чинного законодавства співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), відповідачем вказаний обов`язок не виконано та не сплачено відповідні витрати у розмірах, встановлених рішенням співвласників позивача. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відхилив як безпідставні твердження відповідача про наявність обов`язку сплачувати внески на утримання будинку за вказані квартири саме    у третьої особи, оскільки наявними у матеріалах справи інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.10.2022 підтверджується, що спірні квартири, які є державною власністю, зареєстровані саме за відповідачем. Водночас, суд першої інстанції, під час перевірки розрахунків позивача щодо нарахування 3 % річних визнав  його  обґрунтованим та арифметично вірним у повному обсязі, а щодо інфляційних втрат - обґрунтованим та арифметично вірним у сумі 5 875,59 грн, тому відмовив у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 0,13 грн.

5.          10.07.2023 відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Також скаржник заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та зупинення дії оскаржуваних судових рішень.

6.          12.07.2023 відповідач подав заяву, в якій просив долучити до матеріалів касаційної скарги докази сплати судового збору.

7.          Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

8.          Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

9.          Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 ГПК України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

10.          Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

11.          Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 481,00 грн.

12.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

13.          Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 12 ГПК України справа, що розглядається, є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 х 2 481,00 грн = 248 100,00 грн).

14.          Так, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; 
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; 
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; 
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

15.          У касаційній скарзі скаржник зазначає, що справа є малозначною, проте має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт "а" пункту 2 частини третьої цієї статті), оскільки суди не застосували норми частини другої статті 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", спірні квартири перебувають в господарському віданні, і обов`язок щодо сплати внесків з 10.03.2020 покладено на ДП "ГДІП". Скаржник зазначає, що реалізація права державної власності у подібних правовідносинах повинна розглядатися виключно з урахуванням похідного права - права господарського відання, оскільки вони нерозривно пов`язані між собою.

16.          Також скаржник стверджує, що справа має виняткове значення для нього (підпункт "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України), оскільки вважає, що висновки судів попередніх інстанцій щодо обов`язку виключно власника сплачувати внески прийняті без урахування Положення Державного управління справами та суперечить бюджетному законодавству України, оскільки відповідач, як бюджетна організація, зобов`язана використовувати бюджетні кошти виключно за бюджетним призначенням.

17.          Вивчивши доводи  скаржника щодо наявності підстав для оскарження судових рішень у справі за підпунктами "а" та "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

18.          Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, буде впливати на значну кількість спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми. 

19.          Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

20.          Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та аналіз оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у скарзі не наведено належних обґрунтувань та наявності неоднакового застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах.

21.          У касаційній скарзі відсутні посилання на справи та їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію щодо вирішення справ з аналогічними обставинами справи.

22.          Разом з тим, доводи скаржника зводяться до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, до намагання здійснити переоцінку доказів та прохання надати нову оцінку доказам у справі, що в силу вимог статті 300 ГПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду. Сама по собі незгода сторони з оцінкою судом доказів у справі не може бути підставою для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

23.          За оцінкою Суду касаційна скарга також не містить переконливих аргументів, які б свідчили про виняткове значення для скаржника, оскільки незгода з ухваленими судовими рішеннями суду попередніх інстанцій не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

24.          Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судами попередніх інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним.

25.          Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, аргументованих обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

26.          Отже, Верховний Суд вважає, що скаржник не дотримав умову допуску справи до касаційного оскарження, у якій предметом позову є стягнення у розмірі 59    672,65 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

27.          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

28.          Зважаючи на конкретні обставини цієї справи та відсутність обґрунтованих підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного управління справами  згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

29.          У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження Верховний Суд не розглядає клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та зупинення дії оскаржуваних судових рішень.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини третьої статті 287, пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1.          Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/10420/22 за касаційною скаргою Державного управління справами на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2023.

2.          Касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                      І. Кондратова

Судді                                                                                                   Г. Вронська

                                                                                                            В. Студенець