УХВАЛА
28 серпня 2023 року 
м. Київ
cправа №  26/5005/7055/2011 
Верховний Суд у складі суддів  Касаційного господарського суду: 
Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Картере В.І.

перевіривши касаційну скаргу арбітражного керуючого Оберемко Романа Анатолійовича

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2022 (в частині відмови у затвердженні звіту про нарахування та виплати основної грошової винагороди  у розмірі 397  771 грн. та відшкодування витрат у  справі арбітражного керуючого  у розмірі 3883,64)
та на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.06.2023 

у справі №26/5005/7055/2011
за заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
до боржника Виробничого кооперативу "Ремонтно-будівельний кооператив "Щит"
про визнання банкрутом, -

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2022 клопотання ліквідатора про затвердження звіту нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат задоволено частково. Затверджено звіт ліквідатора Виробничого кооперативу "Ремонтно-будівельний кооператив "Щит", арбітражного керуючого Оберемка Р.А. про нарахування основної грошової винагороди за період з 08.12.2020 року по 08.06.2021 року у сумі 106 390, 00 грн. В решті вимог  клопотання  відхилено.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 26.06.2023 апеляційну скаргу залишено без задоволення. Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2022  року у справі №26/5005/7055/2011 залишено  без змін.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга арбітражного керуючого Оберемко Романа Анатолійовича на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2022 (в частині відмови у затвердженні звіту про нарахування та виплати основної грошової винагороди  у розмірі 397 771 грн. та відшкодування витрат у  справі арбітражного керуючого  у розмірі 3883,64) та на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.06.2023  у справі №26/5005/7055/2011, в якій просить суд поновити строк на касаційне оскарження; скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині; скасувати рішення суду апеляційної інстанції.
З аналізу статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція ЄСПЛ) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. 
Суд зазначає, що право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ та повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (Рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі "Беллє проти Франції"). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції ЄСПЛ, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд. Водночас, право на доступ до суду, закріплене у статті 6, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції ЄСПЛ, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").
Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
Розглянувши касаційну скаргу, Суд дійшов до висновку про відмову у прийнятті касаційної скарги арбітражного керуючого Оберемко Романа Анатолійовича, з наступних підстав.
Згідно з ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною першою статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства, визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Законодавцем у ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено особливості застосування правил оскарження судових рішень, що ухвалюються місцевими та апеляційними господарськими судами в процесі провадження у справі про банкрутство.    

Так, відповідно до ч. 3 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства (в редакції, чинній на момент звернення арбітражного керуючого Оберемко Романа Анатолійовича з касаційною скаргою на оскаржувану постанову апеляційного суду  - після набрання чинності з 15.04.2023 змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих  актів   України"   № 2971-IX від 20.03.2023) у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім: ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), ухвали попереднього засідання, ухвал за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, поданих після закінчення строку, встановленого для їх подання, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника та рішень, прийнятих за результатами розгляду заяв, поданих у межах провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність).
Наведений перелік судових рішень, що підлягають касаційному оскарженню окремо, є вичерпним, і тому подання касаційних скарг на інші судові рішення (які відсутні у вказаному переліку) виключає можливість здійснення касаційного провадження за такими скаргами.
Предметом касаційного оскарження є постанова Центрального апеляційного господарського суду від 26.06.2023 прийнята за результатом апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2022 про затвердження звіту нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат арбітражному керуючому можливість касаційного оскарження якої не передбачена ч. 3 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.
За змістом  частини третьої ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства при вирішенні питання про можливість касаційного оскарження процесуального документа суду апеляційної інстанції визначальним є саме судовий акт суду першої інстанції, а не результат його  перегляду в апеляційному порядку, та відповідно, зміст резолютивної частини  процесуального документа суду апеляційної інстанції. 
Відповідно до п. 1 частини першої ст. 293 ГПК України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
У разі прийняття до касаційного провадження касаційної скарги арбітражного керуючого Оберемко Романа Анатолійовича на вказані судові рішення, суд касаційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, що в сукупності з положеннями норм статті 287 ГПК України, виключає можливість касаційного перегляду.

Законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині першій статті 293 ГПК України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Оскільки, арбітражним керуючим Оберемко Романом Анатолійовичем подано касаційну скаргу на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.06.2023 у справі №26/5005/7055/2011 предметом перегляду якої була ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2022 про затвердження звіту нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат арбітражному керуючому, яка відповідно до частини третьої ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства не підлягає касаційному оскарженню, то необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
На підставі викладеного та керуючись частинами 1, 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 3, 234, 235, пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою арбітражного керуючого Оберемко Романа Анатолійовича на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2022 (в частині відмови у затвердженні звіту про нарахування та виплати основної грошової винагороди  у розмірі 397 771 грн. та відшкодування витрат у  справі арбітражного керуючого  у розмірі 3883,64) та на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.06.2023 у справі №26/5005/7055/2011.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя                                                                                 Огороднік К.М.
Судді                                                                                                          Жуков С.В.
                                                                                                                    Картере В.І.