УХВАЛА

17 серпня 2023 року 
м. Київ

cправа №  926/707/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенко І.С. (головуючий), Берднік І.С., Зуєв В.А.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз Збут"
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.06.2023 
та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.07.2023 

у справі № 926/707/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз Збут"
до Новоселицької міської ради Чернівецького району Чернівецької області
про стягнення штрафних санкцій в сумі 586 357,14 грн,

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз Збут" (далі - ТОВ "Чернівцігаз Збут", скаржник) 27.07.2023 (згідно з відмітками на поштовій накладній) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.06.2023 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.07.2023 та залишити в силі рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.04.2023 та додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 27.04.2023 у справі № 926/707/23.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2023 для розгляду касаційної скарги у справі № 926/707/23 визначено колегію суддів у складі: Міщенко І.С. - головуючий, Берднік І.С., Зуєв В.А.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 29.06.2023 скасовано рішення Господарського суду Чернівецької області від 19.04.2023 у справі № 926/707/23. Прийнято нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено. 
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 29.06.2023 скасовано додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 27.04.2023 у справі                     № 926/707/23. Прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.  
Вирішуючи питання щодо прийнятності касаційної скарги та наявності підстав для відкриття/відмови у відкритті касаційного провадження, дослідивши доводи касаційної скарги ТОВ "Чернівцігаз Збут" у контексті оскаржуваних судових рішень у даній справі, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частина перша статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Приписами пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Отже, перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, наведений у пункті 2 частини другої статті 287 ГПК України, є вичерпним.
За змістом частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
На час подання позову, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 встановлено в розмірі             2   684,00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову у справі № 926/707/23 є стягнення штрафних санкцій за договором №   41НВ587-118-19 від 01.02.2019 на постачання природного газу для потреб споживачів, що не є побутовими в розмірі 586 357,14 грн, а, отже, ціна позову у цій справі не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2023 рік -              1   342 000,00   грн).
Аналіз наведених положень дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у чітко визначених законом випадках, що передбачені у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
Отже, тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьою статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.
У касаційній скарзі скаржник зазначає про наявність підстав для відкриття касаційного провадження, передбачених підпунктами "а" ,"в" частини третьої статті 287 ГПК України. 
Обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження скаржник у поданій касаційній скарзі зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Крім того, скаржник у касаційній скарзі вказує, що дана справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення, оскільки охоплює велике коло зацікавлених юридичних осіб, які не є державними установами та не фінансуються з державного бюджету, однак мають бути з ними в рівних умовах. Значний суспільний інтерес даної справи, на думку скаржника полягає в тому, що до подібних справ, пов`язаних із застосуванням відповідальності  за невиконання умов договору в частині перевищення споживачем обсягів природного газу за відповідний період, зосереджено великий обсяг уваги споживачів (контрагентів), територіальних громад, об`єднань громадян та учасників ринку газу. 
Утім, оцінивши наведені скаржниками доводи, колегія суддів Верховного Суду не вважає їх такими, що дають підстави для допуску цієї справи до касаційного провадження з огляду на таке.
Так, фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики може мати спірне правове питання, яке тривалий час неоднаково вирішується судами. Але, скаржник не наводить жодних аргументів, які б свідчили про неоднозначність правозастосовчої практики саме у питанні застосування норм права, зазначених ним у касаційній скарзі. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами попередніх інстанцій сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з подібними обставинами спорів. 
Верховний Суд, оцінивши доводи скаржника щодо застосування зазначених ним  норм права, дійшов висновку, що аргументи та мотиви, викладені у касаційній скарзі, не є переконливими, доречними і достатніми, що дана справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики і її розгляд Верховним Судом є необхідним для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. При цьому, скаржник не наводять жодних аргументів, які б свідчили про неоднозначність правозастосовчої практики саме у питанні застосування норм права, зазначених ним у касаційній скарзі.
Водночас, посилання скаржника на підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України не свідчить про фундаментальність значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики.
Отже, наведені скаржником доводи та аналіз судових рішень у цій справі не дають підстав для висновку про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а відтак наявність у даному випадку підстави допуску цієї справи до касаційного провадження, яка передбачена у підпункті "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, в межах перевірки матеріалів касаційної скарги не підтвердилась.
Так само свого підтвердження не знаходить й інша визначена скаржниками підстава касаційного оскарження, передбачена підпунктом "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України), позаяк, наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та зміст оскаржених судових рішень у даній справі не дають підстав для ототожнення інтересів ТОВ "Чернівцігаз Збут" із суспільним інтересом.
Суб`єктивне ж ставлення скаржника щодо такого суспільного інтересу не підпадає за вказаних обставин під таке поняття, наведене у статті 287 ГПК України, тому не може бути підставою для відкриття касаційного провадження.
Також слід зауважити, що саме лише застереження про те, що справа становить значний суспільний та має виняткове значення для скаржника, не може бути визнано судом підставою, на яку поширюється дія положення підпункту "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України. 
Верховний Суд відзначає, що, визначені підпунктами "а", "б", "в", "г"  пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки, є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
Таким чином, подана касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під пункт 2 частини третьої статті 287 ГПК України, і, які надають повноваження Верховному Суду переглянути, як "суду права", дану категорію справ.
Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
Колегія суддів відзначає, що незгода із рішеннями суду апеляційної інстанції не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача є звичайним передбачуваним процесом.
Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, що вказані доводи були предметом розгляду у суді апеляційної інстанції, та врахував межі, порядок та повноваження апеляційного суду щодо розгляду справи.
У постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, та можна стверджувати, що введення процесуальних "фільтрів" допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зважаючи на конкретні обставини цієї справи та відсутність обґрунтованих підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Чернівцігаз Збут" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.06.2023 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.07.2023 у справі № 926/707/23, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 163, 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз Збут" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.06.2023 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.07.2023 у справі № 926/707/23. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Міщенко І.С. 

Судді                                                                                                    Берднік І.С.

                                                                                                    Зуєв В.А.