ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року 
м. Київ
cправа №  925/1567/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Зуєва В.А., 
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного закладу вищої освіти "Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова" (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю)
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06 квітня 2023 року (Кравчук Г.А. - головуючий, судді: Козир Т.П., Коробенко Г.П.) і рішення Господарського суду Черкаської області від 05 липня 2021 року (суддя Спаських Н.М.) у справі
за позовом Приватного закладу вищої освіти "Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова" (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "СК-Нова", 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 
про витребування майна з чужого незаконного володіння.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ СПРАВИ
1.          Учасниками цього спору є Приватний заклад вищої освіти "Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова" (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) (далі - "Позивач", Університет), Товариство з обмеженою відповідальністю "СК-Нова" (далі - "Відповідач", Товариство) і ОСОБА_1 (далі - "Третя особа", ОСОБА_1 ).
2.          У квітні 2016 року Університет продав Третій особі нежитлові приміщення у місті Черкаси. Продаж було вчинено на підставі договору-купівлі продажу, який від імені Університету підписала ректор ОСОБА_2 , що діяла на підставі положень статуту і протоколу зборів учасників Університету, яким їй надавався дозвіл на відчуження відповідних приміщень. 
3.          Продаж було вчинено за 1 881 704, 66 грн, які ОСОБА_1 належно перерахувала на користь продавця. В подальшому, Третя особа вже як власник придбаного майна внесла його до статутного капіталу Товариства.
4.          Вважаючи, що згадане майно вибуло із володіння Університету поза його волею, останній звернувся із позовом до суду. Обґрунтовуючи позовні вимоги узагальнено пояснював, що у ректора ОСОБА_2 не було повноважень на продаж належних Позивачеві приміщень з підстав ненадання єдиним учасником Університету ОСОБА_3 згоди на такий продаж, яка вимагалася статутом Позивача. Протокол же загальних зборів Університету, де ніби-то зафіксовано цю згоду є підробленим, оскільки ОСОБА_3 його не підписував. 
5.          Рішенням господарського суду першої інстанції, залишеним без змін постановою господарського суду апеляційної інстанції у задоволенні позову відмовлено. Рішення судів мотивовані недоведеністю Позивачем обставин вибуття спірного майна із володіння поза його волею. Судами, зокрема, виснувано про недоведеність Університетом обставин (1) наявності обмежень у повноваженнях ректора при укладенні оспорюваної угоди з Третьою особою (через наявність різних редакцій копій статуту Позивача і ненадання ним оригіналу статуту в редакції, яка діяла під час укладення договору з ОСОБА_1 ), (2) непідписання протоколу загальних зборів Університету ОСОБА_3 (через наявність різних висновків експертів щодо цього питання, однак які з урахуванням усіх обставин та доказів оцінені судами на користь Відповідача), (3) несхвалення спірної угоди подальшими діями самого Позивача (через відображення отриманих коштів у бухгалтерській звітності Університету, орендуванні проданого майна юридичною особою, власником якої був сам ОСОБА_3 ).
6.          У касаційній скарзі Позивач наведені висновки судів попередніх інстанцій заперечував зазначаючи про те, що під час розгляду цієї справи судами були установлені суттєві для неї обставини на підставі недопустимих доказів (копії наявних у справі експертних висновків не засвідчені за правилами пункту 5.27. Національного стандарту України, затвердженого наказом Держспоживстандарту від 07.04.203 № 55 ДСТУ 4163 - 2003), а також про те, що суди необґрунтовано відхилили його клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи і про зупинення провадження у даній справі, хоча їх задоволення мало б вирішальний вплив на правильність вирішення цього спору.  
7.          За викладеного перед судом касаційної інстанції у цьому провадженні постали два основних питання, а саме: 
"Чи визначає Національний стандарт України, затверджений наказом Держспоживстандарту вимоги до процесуальних документів, які подаються до суду?"
"Чи обґрунтовано суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні клопотань Позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи та про зупинення провадження у цій справі?"
8.          Здійснивши касаційне провадження Верховний Суд на перше сформульоване вище питання відповів "ні", на друге "так." Виснував, що оцінені судами висновки експертів є допустимими доказами, відмова у задоволенні клопотань Позивача була обґрунтованою. Оскільки інші аргументи касаційної скарги підставами касаційного оскарження обґрунтовані не були та зводились до переоцінки наявних у справі доказів, суд касаційної інстанції у задоволенні скарги відмовив, оскаржувані судові рішення залишив без змін.   
9.          Детальні обставини спору та мотивація суду касаційної інстанції далі у цій постанові.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Узагальнений зміст вимог і підстав позову
10.          У грудні 2020 року Університет звернувся у Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства про витребування з незаконного володіння останнього, повернення та визнання права власності Позивача на нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 , які складаються з нежитлової будівлі під літерою "А-2", загальною площею 2963,7 кв.м, гаража під літерою "Е", огорожі № 1, замощення "І".
11.          Позовні вимоги узагальнено обґрунтовував аргументами про те, що спірні нежитлові приміщення вибули з його володіння на підставі договору купівлі-продажу від 06.04.2016, який є неукладеним, адже у ректора Університету, що підписала вказаний договір не було повноважень на його укладення. Протокол же Зборів учасників Позивача № 28 від 04.04.2016, яким ректору надавалась згода на відчуження спірних приміщень є підробленим з підстав того, що підпис на ньому виконаний не від імені засновника Університету - ОСОБА_3 (далі також ОСОБА_3 ). За викладеного вважав, що спірні нежитлові приміщення підлягають витребуванню з володіння Відповідача (як кінцевого набувача майна) і поверненню Позивачеві. 
12.          В процесі розгляду справи в суді першої інстанції Позивач неодноразово уточнював правову підставу позовних вимог і згідно з останньою заявою наполягав на задоволенні позову саме відповідно до положень статті 388 Цивільного кодексу України. 
Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій
13.          Судами попередніх інстанцій установлено, що Університет на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської рада 20.09.2012 дійсно був власником нежитлових будівель по АДРЕСА_1 . Вказані будівлі складаються з нежитлової будівлі під літерою "А-2", загальною площею 2963,7 кв.м, гаража під літерою "Е", огорожі під № 1, замощення "І". 
14.          Між тим, згідно з договором купівлі-продажу нежитлових будівель від 06.04.2016 згадане майно було відчужено Університетом на користь ОСОБА_1 . За умовами пункту 7 цього договору продаж нежитлових будівель за домовленістю сторін вчинено за 1 881 704, 66 грн, які продавець одержав в повному обсязі від покупця до моменту підписання договору.
15.          В матеріалах справи наявна копія квитанції № 15940908 від 06.04.2016, надана Позивачем про перерахування ОСОБА_1 на рахунок Університету, відкритий в АБ "Укргазбанк", 1 881 704, 66 грн з призначенням платежу: за нежитлові будівлі розташовані по АДРЕСА_1 згідно договору б/н від 06.04.2016, в т. ч. ПДВ 313 617, 44 грн.
16.          Пунктом 10 договору купівлі-продажу передбачено, що згідно Звіту про оцінку майна, що є предметом цього договору, виконаному суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "Акр-Консалт", ринкова вартість зазначених нежитлових будівель станом на 25.02.2016 становить 1 881 704, 66 грн. Згідно з бухгалтерською довідкою про балансову вартість, виданої Університетом за вих. № 84 балансова вартість нежитлових будівель станом на 04.04.2016 становила 148 306, 09 грн.
17.          Як убачається зі змісту договору від імені продавця його підписала представник - ректор ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), яка діяла на підставі Статуту, наказу №  24-к від 26.03.2014, протоколу № 28 Зборів учасників Університету від 04.04.2016.
18.          Відповідно до вказаного протоколу № 28 Зборів учасників Університету від 04.04.2016, єдиний учасник товариства ОСОБА_3 , який володіє 100% голосів, прийняв рішення про (1) погодження відчуження нерухомого майна у АДРЕСА_1 , яке належить товариству, на користь третьої особи за ціною 1 881 704, 66 грн; (2) надання ректору ОСОБА_2 повноважень на вчинення всіх необхідних дій для реєстрації права власності та оформлення відчуження зазначеного нерухомого майна на користь третьої особи; (3) надання згоди на вилучення земельної ділянки, яка знаходиться під об`єктом зазначеного нерухомого майна з користування товариства та передачу її в оренду третій особі. Вказаний протокол містить підписи голови зборів - ОСОБА_3 та секретаря зборів - ОСОБА_4 , які засвідчені печаткою Університету.
19.          В свою чергу згідно з наданим Позивачем Статутом Університету, який затверджено протоколом № 1 Зборів учасників від 29.02.2004, Міністерством освіти і науки України в 2004 році та перереєстровано у виконкомі Черкаської міської ради за реєстраційним № 10308 від 02.04.2004 на підставі рішення №  447 від 02.04.2004, зі змінами станом на дату прийняття рішення Зборами учасників Університету (протокол № 28 від 04.04.2016) єдиним учасником Університету був ОСОБА_3 , частка якого в статутному фонді складала 100%.
20.          Розділом 7 Статуту (у редакції станом на 04.04.2016) встановлені органи управління Університетом, серед яких вищим органом управління визнано Збори учасників Університету. 
21.          За змістом пункту 7.12 Статуту (у редакції станом на 04.04.2016) найвищою посадовою особою Університету визнано Президента, що здійснює загальне керівництво, вирішує особливо важливі питання життєдіяльності, контролює та координує роботу ректорату і вченої ради, уособлює зовнішнє представництво Університету.
22.          Згідно з пунктом 7.13 Статуту (у редакції станом на 04.04.2016) ректор Університету представляє інтереси Університету, укладає угоди, в тому числі зовнішньоекономічні, видає довіреності, користується правом найму на роботу та звільнення працівників, правом видання розпоряджень, що обов`язкові до виконання всіма працівниками, виступає від імені Університету в усіх державних та судових органах без довіреності. Ректор має право першого підпису фінансових документів товариства. Ректор не може приймати рішення обов`язкові для учасників, а також ректор не може бути головою Зборів учасників товариства.
23.          У пункті 10.1 Статуту (у редакції станом на 04.04.2016) зазначено, що ректор в межах наданих йому повноважень , зокрема, є розпорядником майна і коштів в межах кошторису, затвердженого Зборами учасників.
24.          Відповідно до наданої Позивачем копії Статуту (у редакції станом на 04.04.2016) його пунктом 16.3 передбачено, що розпорядником коштів та майна Університету є ректор, який несе персональну відповідальність за використання коштів та майна Університету. Угоди та операції з коштами та майном Університету на суму, що перевищує 100 тисяч гривень, підлягають обов`язковому погодженню Загальними зборами, які надають ректору повноваження на підписання таких угод та здійснення відповідних дій.
25.          Звертаючись з позовом до господарського суду у даній справі Позивач зазначав, що ректор Університету ОСОБА_2 в порушення вимог пункту 16.3. Статуту уклала договір на відчуження спірного майна без отримання згоди єдиного учасника товариства, оскільки Збори учасників Університету з питання надання їй повноважень на вчинення таких дій насправді не проводилися, ОСОБА_3 не підписував протокол № 28 від 04.04.2016 і більше того своїми подальшими діями вказував на необізнаність з фактом реалізації спірного нерухомого майна та, відповідно, не схвалював договір купівлі-продажу. Крім того, Позивач стверджував, що ціна продажу, яка занижена майже у 10 разів, не може свідчити про добросовісність намірів сторін як продати, так і придбати за такою ціною майно без наміру не завдати реальні збитки Позивачеві.
26.          За вказаних обставин Позивач вважав, що спірне нерухоме майно вибуло з його власності поза його волею, а тому наявні всі підстави для його витребування у Відповідача у відповідності до вимог статті 388 Цивільного кодексу України.
27.          На доведення відсутності згоди єдиного учасника Університету ОСОБА_3 на відчуження спірного майна Позивач посилався на комісійний Висновок експертів № 557, 670/20-23 від 04.08.2020, підготовлений за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи в Черкаському відділенні КНДІСЕ, яка призначена в кримінальному провадженні № 2020251010000042. За цим Висновком підпис від імені ОСОБА_3 в графі "Голова зборів" перед прізвищем " ОСОБА_3 " в протоколі № 28 "Зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Вищий навчальний заклад "Східноєвропейський університет економіки і менеджменту" від 04.04.2016 виконаний не ОСОБА_3 .
28.          Водночас, у процесі розгляду цієї справи судом першої інстанції витребувано від філій АБ "Укргазбанк", АТ "Укрексімбанк", ОУ "АТ "Ощадбанк" та долучено до матеріалів справи надані ними копії Статуту Університету і дослідженням змісту наданих Статутів (у редакції, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу) встановлено, що зміст пункту 16.3 у всіх наданих філіями банків копій Статутів має таку редакцію: "Розпорядником коштами та майном Університету є Ректор Інституту. Ректор несе персональну відповідальність за використання коштів та достовірність і своєчасність подання фінансової звітності.". 
29.          Тобто, редакція пункту 16.3 Статуту, копії яких надавалися Позивачем до банківських установ для відкриття та обслуговування рахунків, зокрема філій АБ "Укргазбанк" та АТ "Укрексімбанк", не містить обмежень у повноваженнях ректора Університету щодо укладення угод та операцій з коштами і майном, тобто відрізняється від редакції аналогічного пункту у копії Статуту, що подана Позивачем разом з позовними матеріалами.
30.          Відповідач же на спростування наявності у Статуті Університету, затвердженого протоколом № 1 Зборів учасників від 29.02.2004 зі змінами, обмежень у повноваженнях ректора Університету надав до матеріалів справи копію такого Статуту, засвідчену КП "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації", що зберігається в архіві інвентаризаційних справ нерухомого майна за адресами, зокрема, м. Черкаси, вул. Надпільна (Ільїна), 421, а також копію цього Статуту, що розміщена на веб-сайті Позивача з підтвердженням даних про власника веб-сайту та фіксацією змісту документа з цього сайту, якими підтверджується, що у змісті пункту 16.3 Статуту Університету відсутні будь-які обмеження у повноваженнях ректора щодо розпорядження коштами та майном Позивача.
31.          У зазначених копіях Статуту пункт 16.3 знову ж таки викладено у наступній редакції: "Розпорядником коштами та майном Університету є Ректор Інституту. Ректор несе персональну відповідальність за використання коштів та достовірність і своєчасність подання фінансової звітності".
32.          Крім того, у процесі вирішення спору у суді першої інстанції до матеріалів даної справи були долучені копії Висновку експерта від 10.12.2020 № 1/195 та Висновку експертів від 22.03.2021 № 7502+7504/21-32 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 12020251010000042, надані на вимогу суду слідчим відділом Черкаського районного управління (відділення) поліції ГУ НП в Черкаській області.
33.          Відповідно до Висновку експерта від 10.12.2020 № 1/195, складеного за результатами проведеної судової експертизи експертом Черкаського НДЕКЦ МВС Мар`яном М.М. на підставі постанови від 13.11.2020 про призначення судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №12020251010000042, підпис від імені ОСОБА_3 в графі "Голова зборів", перед прізвищем " ОСОБА_3 " у протоколі №28 "Зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Вищий навчальний заклад "Східноєвропейського університету економіки і менеджменту" від 04.04.2016 виконаний самим ОСОБА_3 . 
34.          Так само згідно з Висновком експертів від 22.03.2021 № 7502+7504/21-32 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 12020251010000042, складеним експертами КНДІСЕ Міністерства юстиції України Красюком І.П. та Шарівською Н.І., підпис від імені ОСОБА_3 , який міститься в графі "Голова зборів" перед прізвищем " ОСОБА_3 " в протоколі №28 "Зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Вищий навчальний заклад "Східноєвропейського університету економіки і менеджменту" від 04.04.2016, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів і виконано ОСОБА_3 .
35.          Під час апеляційного провадження Позивачем подано також електронну копію Висновку експерта № 18/23, складеного 15.03.2023, за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою ректора Університету ОСОБА_5. 
36.          Зазначена почеркознавча експертиза проведена за дорученням керівника ТОВ "Центр судових експертиз "Альтернатива" експертом Фраймович Л.В., відповідно до висновку якої встановити чи виконаний підпис від імені ОСОБА_3 , зображення якого міститься у рядку "Голова зборів" у технічній копії протоколу № 28 Зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Вищий навчальний заклад "Східноєвропейського університету економіки і менеджменту" від 04.04.2016, ОСОБА_3 або іншою особою, не виявилося можливим.
Узагальнений зміст і обґрунтування рішень судів попередніх інстанцій
37.          Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2023 у задоволенні позовних вимог у цій справі відмовлено.
38.          Рішення судів обґрунтовані такими аргументами і обставинами.
38.1.          Положенням пункту 16.3 наданої Позивачем копії Статуту Університету передбачено, що угоди та операції з коштами та майном Університету на суму, що перевищує 100 тисяч гривень, підлягають обов`язковому попередньому погодженню Загальними зборами, які надають ректору повноваження на підписання таких угод та здійснення відповідних дій.
38.2.          Між тим, в процесі розгляду справи на неодноразові вимоги суду Позивачем не було надано оригіналу Статуту у редакції, яка була чинною на момент укладення договору купівлі-продажу спірних приміщень. 
38.3.          З метою установлення дійсного змісту пункту 16.3. Статуту Університету місцевим господарським судом було задоволено клопотання Відповідача про витребування Статуту від органу реєстрації, Міністерства освіти і науки України, банківських установ. 
38.4.          Управлінням з питань реєстрації Черкаської міської ради надано копії Статуту Позивача у новій редакції, затвердженій рішенням Загальних зборів учасників (протокол № 01/09-2020 від 01.09.2020), зміни до Статуту, затвердженого протоколом № 1 Зборів учасників від 29.02.2004, копію ж самого Статуту не надано без пояснення причин.
38.5.          В свою чергу за повідомленням Міністерства освіти і науки України (лист від 07.06.2021 № 14.1/271-21) примірник запитуваного судом Статуту, що затверджувався Міністерством у 2004 році, не був розшуканий в архіві у зв`язку з відсутністю зазначення на титульному аркуші цього Статуту дати і номеру наказу про його затвердження.
38.6.          З поданих же філіями АБ "Укргазбанк" та АТ "Укрексімбанк" копій Статуту Університету у редакції, яка була чинною на момент укладення договору купівлі-продажу спірних приміщень, убачається, що редакція пункту 16.3 Статуту не містить обмежень у повноваженнях ректора Університету щодо укладення угод та операцій з коштами і майном. Тобто копії Статуту Університету, які останнім подавалися до банківських установ обмежень у повноваженнях ректора не містять. 
38.7.          Крім цього, копіями Статуту Університету, затвердженого протоколом №  1 Зборів учасників від 29.02.2004 зі змінами, що зберігається в архіві КП "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" та розміщений на веб-сайті Позивача також підтверджується, що у змісті пункту 16.3 Статуту відсутні будь-які обмеження у повноваженнях ректора щодо розпорядження коштами та майном товариства.
38.8.          Положення ж пунктів 7.3, 7.12 Статуту (у редакції, чинній на момент укладення договору купівлі-продажу спірних приміщень), у всіх наявних у справі копіях не передбачають серед виключної компетенції вищого органу управління Університету - зборів учасників Університету, та компетенції Президента Університету повноважень на розпорядження належним на праві власності Університету майном.
38.9.          Не надано Позивачем до матеріалів справи і доказів того, що на момент укладення договору купівлі-продажу спірних приміщень у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містилися відомості щодо наявності обмежень у ректора Університету щодо представництва. 
38.10.          Таким чином, оскільки Позивачем на вимогу суду на підтвердження редакції, що додана ним до позовної заяви не було надано оригінал Статуту, а у всіх інших копіях Статуту, у чинній на момент укладення договору купівлі-продажу спірних приміщень редакції пункт 16.3 має відмінний зміст, де обмежень у повноваженнях ректора немає, слід дійти висновку про те, що Університетом не доведено належними та допустимими доказами обставин того, що у ректора ОСОБА_2 були відсутні повноваження на укладення угоди із Третьою особою. 
38.11.          Більше того, матеріалами цієї справи підтверджується, що Позивач отримав від Третьої особи, як покупця спірного майна, повну суму його вартості за договором, відобразив дану господарську операцію в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності за 2016 рік, використав зазначені кошти у своїй господарській діяльності.
38.12.          В матеріалах справи наявні також документи, які підтверджують передачу новим власником майна (Третьою особою) з 06.04.2016 в тимчасове користування ТОВ "Престиж ТМ" частини придбаних в Університету приміщень. При цьому, єдиним засновником ТОВ "Престиж ТМ" є ОСОБА_3 , що підтверджує обізнаність останнього із вчиненням договору купівлі-продажу від 06.04.2016.
38.13.          Підтверджує таку обізнаність і зазначення в документації з акредитації Університету інформації щодо здійснення діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , сплати податку на землю та комунальних послуг, адже такі дії (на думку судів) направлені не на приховування від ОСОБА_3 факту продажу нерухомого майна, а навпаки здійснені в інтересах Позивача з метою збереження ліцензії на провадження освітньої діяльності, в чому безпосередньо був зацікавлений і учасник Університету ОСОБА_3 .
38.14.          Щодо ж доводів Позивача про підроблення підпису ОСОБА_3 на протоколі № 28 Зборів учасників Університету від 04.04.2016 слід врахувати таке.
38.15.          Так, згідно з Висновком експертів № 557, 670/20-23 від 04.08.2020, на який посилався Позивач в обґрунтування заявлених вимог, підпис від імені ОСОБА_3 в графі "Голова зборів" перед прізвищем " ОСОБА_3 " в протоколі № 28 "Зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Вищий навчальний заклад "Східноєвропейський університет економіки і менеджменту" від 04.04.2016 виконаний не ОСОБА_3 .
38.16.          Водночас, за наступним Висновком експерта від 10.12.2020 № 1/195, складеним за результатами проведеної судової експертизи експертом Черкаського НДЕКЦ МВС Мар`яном М.М. на підставі постанови від 13.11.2020 про призначення судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №12020251010000042, підпис від імені ОСОБА_3 в графі "Голова зборів", перед прізвищем " ОСОБА_3 " у протоколі №28 "Зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Вищий навчальний заклад "Східноєвропейського університету економіки і менеджменту" від 04.04.2016 виконаний самим ОСОБА_3 .
38.17.          Згідно з ще одним Висновком експертів від 22.03.2021 № 7502+7504/21-32 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 12020251010000042 на підставі постанови прокурора Черкаської місцевої прокуратури, складеним експертами КНДІСЕ Міністерства юстиції України Красюком І.П. та Шарівською Н.І., підпис від імені ОСОБА_3 , який міститься в графі "Голова зборів" перед прізвищем " ОСОБА_3 " в протоколі № 28 "Зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Вищий навчальний заклад "Східноєвропейського університету економіки і менеджменту" від 04.04.2016, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів і виконано ОСОБА_3 .
38.18.          При цьому, за результатами проведеної комісійної судово-почеркознавчої експертизи на підставі постанови прокурора від 15.02.2021 у кримінальному провадженні № 12020251010000042 (Висновок експертів від 22.03.2021 №7502+7504/21-32) експертами при досліджені наданих документів (за переліком, зазначеним у постанові) встановлено суттєві та достатні ознаки, які в сукупності свідчать про те, що підпис від імені ОСОБА_3 , що міститься у протоколі № 28 Зборів учасників Університету від 04.04.2016, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Також, у даному Висновку при дослідженні підпису від імені ОСОБА_3 , який міститься у протоколі, та порівнянні його з наданими зразками експертами встановлені суттєві, стійкі збіжні ознаки, які у своїй сукупності індивідуалізують почерк певної особи та достатні для висновку про те, що підпис від імені ОСОБА_3 в протоколі № 28 Зборів учасників Університету від 04.04.2016 виконано ОСОБА_3 . При цьому, встановлені експертами при дослідженні розбіжні ознаки характеризуються як несуттєві та такі, що на позитивний висновок не впливають і пояснюються варіаційністю підписного почерку ОСОБА_3 .
38.19.          Звідси, обставин підписання протоколу № 28 Зборів учасників Університету від 04.04.2016 не ОСОБА_3 , Позивачем у межах цієї справи також не доведено. 
38.20.          Подані Університетом у цій частині Рецензії висновків експертів є неналежними та недопустимими доказами, які не спростовують обґрунтованих висновків експертів, викладених у Висновках №  7502+7504/21-32 від 22.03.2021 та № 1/1951 від 10.12.2020, позаяк рецензування висновків судових експертів не є процесуальною дією і складений за результатами такого рецензування документ не має доказової сили в розумінні статей 73,77 Господарського процесуального кодексу України. 
38.21.          Доводи Позивача про підписання ОСОБА_3 чистого аркушу паперу, який в подальшому було використано невстановленими особами для створення підробленого протоколу № 28 Зборів учасників Університету від 04.04.2016 взагалі є безпідставними, оскільки є припущеннями.
38.22.          Показання ж іншого підписанта протоколу № 28 від 04.04.2016 ОСОБА_4 , відповідно до яких нею було дійсно підписано протокол № 28 від 04.04.2016 без проведення зборів, не спростовують факту підписання ОСОБА_3 цього протоколу, оскільки пунктом 7.5 Статуту Університету передбачена можливість прийняття Зборами учасників рішення методом письмового опитування при відсутності заперечень з боку учасників.
38.23.          Щодо ж аргументів Позивача про те, що вибуття спірного нерухомого майна з володіння Університету поза його волею підтверджується заниженою ціною продажу майна, то вони також є безпідставними, адже: 
- Звіт про оцінку майна № RS26-160225-002, який використаний для укладення договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 06.04.2016, міститься у Єдиній базі даних звітів про оцінку ФДМУ, що підтверджено також і довідкою ФДМУ від 30.03.2021 № 10-66-6942 про внесення цього звіту до бази даних з боку виконавця ТОВ "АКР-Консалт";
- ціна продажу спірного майна значно перевищує її балансову вартість, яка згідно пункту 10 договору становила 148 306, 09 грн, що не спростовано Позивачем;
- Позивачем не доведено обставин того, що ним не замовлявся Звіт про оцінку майна № RS26-160225-002 та що підпис оцінювача у ньому підроблений;
- невідповідність ціни нерухомого майна у договорі дійсній ринковій його вартості не є самостійною підставою для визнання договору недійсним та не може свідчити про недобросовісність покупця при укладенні цього договору.
38.24.          Звідси, Позивачем у цій справі не було доведено обставин, які стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом, а саме обставин вибуття спірного майна із володіння Університету поза його волею, а тому у задоволенні заявлених позовних вимог належить відмовити. 
Касаційна скарга
39.          Не погодившись із судовими рішеннями, Університет звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати, а дану справу направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги (з урахуванням доповнень)
40.          Скаржник стверджує, що судами попередніх інстанцій було порушено приписи статей 77, 91 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки ними в ході розгляду цієї справи встановлено обставини, що мають суттєве значення (наявність повноважень у ректора ОСОБА_2 на відчуження спірного майна, підписання / непідписання протоколу зборів ОСОБА_3 ) на підставі недопустимих доказів - висновків експертів, які не засвідчені належним чином, а саме без урахування вимог пункту 5.27. Національного стандарту України "Державна уніфікована система документації", Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації, вимоги до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003)", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55. У цій частині звертається до висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.07.2018 у справі № 904/8549/17.      
41.          Також Позивач зазначає, що ним як в місцевому так і в апеляційному господарському судах заявлялися клопотання про призначення комплексної комісійної судової технічно-почеркознавчої експертизи, які в порушення приписів статті 99 ГПК України судами були необґрунтовано відхилені.  В господарському ж суді апеляційної інстанції Позивач клопотав ще і про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи № 711/6711/22 (за позовом Університету до ОСОБА_1 , ТОВ "СК-Нова" про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірних приміщень і витребування майна), у якій судом призначено посмертну судово-психіатричну експертизу щодо психічного стану ОСОБА_3 , однак суд апеляційної інстанції у задоволенні і цього клопотання необґрунтовано відмовив чим окремо порушив приписи статті 277 ГПК України. 
42.          Крім наведеного скаржник у касаційній скарзі вказує про порушення судами положень статей 7, 13, 74, 75, 78, 79, 86, 236 - 238 ГПК України, що узагальнено мотивує таким:
-          судами не надано належної оцінки поведінці продавців і покупців спірних нежитлових приміщень як до так і після укладення договору купівлі-продажу; показам секретаря Зборів учасників Університету; оригіналу Статуту Університету, який надавався до суду апеляційної інстанції;  
-          розгляд справи не був об`єктивним та неупередженим; Позивача було поставлено у невигідне становище відносно другої сторони спору, адже йому не було надано можливості довести стверджуванні ним обставини, зокрема, за допомогою експертиз;      
-          суди не надали чіткої відповіді на те, чи підписував ОСОБА_3 протокол Зборів учасників Університету № 28 від 04.04.2016; суди ухилилися від надання відповідей на усі аргументи Позивача, що в розумінні практики Європейського суду прав людини є неправомірним;
-          суди так і не з`ясували наявність / відсутність волі Університету на вибуття спірних приміщень із його володіння.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
43.          Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
44.          Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представників сторін (згідно з протоколом судового засідання), дослідив наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірив на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права та вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
45.          Згідно із частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
46.          Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частина друга статті 73 ГПК України).
47.          Відповідно до статті 77 ГПК України ("допустимість доказів") обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. 
48.          Допустимість доказів означає, що у певних випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування. 
49.          Натомість за змістом статті 76 ГПК України належність доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Тобто з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.
50.          Належність, як змістовна характеристика та допустимість, як характеристика форми, є властивостями доказів, оскільки вони притаманні кожному доказу окремо і без їх одночасної наявності жодний доказ не може бути прийнятий судом. Однак відповідно до положень пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України до повноважень суду касаційної інстанції належить вирішення питання тільки щодо допустимості доказу. Установлення цього дефекту доказу є питанням права в тому значенні, що висновок про недопустимість доказу можна зробити виключно із застосуванням норми матеріального права, яка містить пряму заборону використання відповідного засобу доказування на підтвердження певної фактичної обставини справи. 
51.          Судами у цій справі встановлено, що за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 191 Кримінального кодексу України (привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем), розслідується кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 04.01.2020 за № 12020251010000042. В межах цього кримінального провадження проведено низку експертиз підпису від імені ОСОБА_3 у протоколі № 28 Зборів учасників Університету від 04.04.2016.
51.1.          Так, до матеріалів справи у суді першої інстанції долучено копії трьох висновків судових експертів, які надані слідчим відділом Черкаського районного управління (відділення) ГУ НП в Черкаській області.
51.2.          Здійснюючи оцінку поданих висновків суд апеляційної інстанції (реагуючи на відповідні аргументи апеляційної скарги Університету) встановив, що копії висновків експертів № 557, 670/20-23 від 04.08.2020, № 1/195 від 10.12.2020, складені за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №  12020251010000042, надані на вимогу суду слідчим Черкаського районного управління поліції ГУ НП в Черкаській області Є. Гребенюком з супровідним листом № 2634/46-2021 від 24.02.2021.
51.3.          Копія висновку експертів № 7502+7504/21-32 від 22.03.2021 направлена на вимогу суду листом №  1101/46/03-21 від 12.04.2021 начальником слідчого відділу Черкаського районного відділення поліції ГУ НП в Черкаській області О. Сіленком.
51.4.          Судом апеляційної інстанції встановлено, що згадані супровідні листи містять дату їх реєстрації, усі необхідні посилання як на найменування документів, що надсилалися на вимогу суду так і на їх ідентифікуючи ознаки (номер, дату), номер кримінального провадження. Копії доданих до супровідних листів висновків експертів належним чином засвідчені посадовими особами, якими підписано супровідні листи, змістом всіх висновків підтверджується повідомлення експертів про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України, тому подані висновки є допустимими доказами у справі. 
52.          У касаційній скарзі скаржник стверджує про те, що згадані вище висновки експертів все ж є недопустимими доказами, адже вони не засвідчені з урахуванням вимог пункту 5.27. Національного стандарту України "Державна уніфікована система документації", Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації, вимоги до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003)", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55. 
53.          Проте колегія суддів Верховного Суду наведені доводи Університету вважає безпідставними і звертаючись до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який було викладено у постанові від 04.07.2023 у справі №  233/4365/18 констатує, що вимоги до процесуальних документів і додатків до них визначає процесуальний закон (ГПК України), а не Національний стандарт України, затверджений Держспоживстандартом. Правила проставлення відмітки про засвідчення копії документа, визначені у пункті 5.27 ДСТУ 4163-2003, не поширюються на засвідчення копій документів, які учасники справи подають до суду.
54.          Оскільки судом апеляційної інстанції в ході здійснення апеляційного провадження детально перевірено прийняті місцевим судом докази (висновків експертів) на предмет їх відповідності вимогам ГПК України, зокрема, і щодо порядку засвідчення, інших зауважень Позивачем до них заявлено, жодних підстав вважати, що рішення судів попередніх інстанцій у цій справі прийняті на підставі недопустимих доказів у суду касаційної інстанції немає. 
55.          Більше того, як абсолютно підставно вказав апеляційний господарський суд правові висновки щодо прийняття висновку судової експертизи, проведеної в межах кримінального провадження, як належного і допустимого доказу при розгляді господарських справ вже викладені у постановах Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 907/651/17, від 08.08.2018 у справі № 907/679/17, від 28.03.2018 у справі № 911/1529/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 918/204/18 і колегія суддів, яка у касаційному порядку переглядає судові рішення у справі № 925/1567/20 такі висновки поділяє, підстав для відступу від них не вбачає.
56.          Посилання Університету у цій частині на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 904/8549/17 колегія суддів не приймає, адже при здійсненні касаційного провадження у цій справі керується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який сформовано судом касаційної інстанції пізніше і який превалює над висновком колегії суддів касаційного суду.  
57.          Верховний Суд неодноразово зазначав, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного господарського суду (див. постанови Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 911/1418/17, від 31.03.2020 у справі №    910/11383/19, від 15.01.2020 у справі № 914/261/18).
58.          З матеріалів цієї справи також слідує, що Позивачем в ході її розгляду заявлялися клопотання про призначення комплексної комісійної судової технічно-почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_3 у протоколі Зборів учасників Університету № 28 від 04.04.2016, у задоволенні яких суди відмовили. Необґрунтованість таких відмов Університет визначив ще однією підставою касаційного оскарження. 
59.          Так, частиною першою статті 99 ГПК України передбачено право призначення господарським судом експертизи за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
60.          За змістом частин першої - другої статті 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
61.          Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення (див. постанови Верховного Суду від 17.07.2018 у справі № 910/4071/17, від 24.01.2018 у справі № 907/425/16 та від 24.01.2018 у справі № 917/50/17).
62.          З рішення місцевого господарського суду у цій справі вбачається, що відхиляючи клопотання Позивача про призначення у справі четвертої експертизи підпису ОСОБА_3 у протоколі № 28 від 04.04.2016 суд виходив з відсутності підстав вважати неповними або неясними висновки у вже проведених експертизах в кримінальному провадженні. Господарський суд першої інстанції висновував, що наявні у справі висновки можуть бути використані як всі інші докази у господарському спорі. В свою чергу Університетом не доведено обґрунтованість його сумнівів у правильності висновків експертів у вже проведених експертизах. Крім того, потреба у проведенні четвертої експертизи для Позивача викликана виключно його незгодою із попередніми висновками експертів та бажанням отримати якийсь інший висновок.
63.          Водночас, суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні клопотання Позивача про призначення експертизи (ухвала від 06.04.2023) вказав, що доводи Університету з питання щодо призначення експертизи зводились до незгоди із мотивами господарського суду першої інстанції у цій частині, зокрема, через те, що до матеріалів справи долучені неналежним чином засвідчені копії висновків експертів, складених за результатами проведених експертиз у кримінальному провадженні № 12020251010000042.
64.          Між тим, з наведених у пункті 51.1. - 51.4. цієї постанови міркувань апеляційний суд доводи Позивача визнав необґрунтованими. Щодо наданих Позивачем у процесі апеляційного провадження двох Рецензій № 22/Р/23 від 14.03.2023 та № 26/Р/23 від 15.03.2023 виснував, що вони не відповідають вимогам, викладеним у Порядку проведення рецензування висновків судових експертів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 03.02.2020 № 335/5. Більше того вказав, що рецензування висновків судових експертів не є процесуальною дією і складений за результатами такого рецензування документ не має доказової сили в розумінні ГПК України. З таких обставин вирішив, що підстав для призначення ще однієї експертизи у межах цієї справи немає.
65.          Перевіривши правильність дотримання судами попередніх інстанцій приписів статей 99, 98 ГПК України, оцінивши наведені ними обґрунтування та врахувавши установлені фактичні обставини, колегія суддів Верховного Суду вважає, що при відмові у задоволенні клопотань Позивача про призначення у даній справі комплексної комісійної судової технічно-почеркознавчої експертизи порушень приписів процесуального Закону не відбулося. Заперечення скаржника до вчинених судам дій і наведених обґрунтувань є суб`єктивно-оціночними, будь-яких істотних аргументів щодо здійсненого судами правозастосування касаційна скарга не містить.  
66.          Крім вже згаданих клопотань про призначення судової експертизи в процесі апеляційного перегляду цієї справи Позивачем було заявлено ще клопотання про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 711/6711/22 за позовом Університету до ОСОБА_1 , ТОВ "СК-Нова" про визнання правочину недійсним та витребування майна. 
67.          В обґрунтування поданого клопотання Позивач вказував на те, що предметом позову у справі № 711/6711/22 є вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 06.04.2016, що укладений між Університетом та ОСОБА_1 (Третя особа у даній справі), а також і вимоги про витребування від ТОВ "СК-Нова" спірних нежитлових будівель. В свою чергу підставою позову є обставини вибуття спірного майна із володіння Університету без волі власника, зокрема, через те, що на дату складання і підписання протоколу № 28 Зборів учасників Позивача від 04.04.2016 та укладення оспорюваного договору ОСОБА_3 , внаслідок хронічного психічного захворювання, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.  Оскільки, за твердженням Позивача, господарський суд не може розглядати, досліджувати та оцінювати обставини, які є підставою позову у справі № 711/6711/22 (через обмеженість своєї юрисдикції у зв`язку з непідвідомчістю справ за участю фізичних осіб), а від наслідків розгляду справи № 711/6711/22 залежить вирішення по суті поданої Позивачем апеляційної скарги у справі № 925/1567/20, заявник вважав наявними підстави для зупинення провадження в даній господарській справі.
68.          Ухвалою від 06.04.2023 апеляційний господарський суд відмовив у задоволенні клопотання Позивача про зупинення провадження у цій справі. 
69.          Обґрунтовуючи прийняту ухвалу вказав, що за змістом пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України господарський суд зобов`язаний зупинити провадження у справі лише у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Водночас, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
70.          Між тим, із наведених Позивачем обґрунтувань об`єктивних підстав для зупинення провадження у даній справі  не вбачається. Так, обґрунтовуючи наявність підстав зупинення провадження Університет вказує, що місцевим загальним судом у справі № 711/6711/22 буде надаватись оцінка висновкам призначених відповідних медичних експертиз, та у судовому рішенні буде встановлюватись наявність дійсної волі у ОСОБА_3 чи її відсутність на укладення оспорюваного договору. Але, Позивачем не надано суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження призначення місцевим загальним судом у справі № 711/6711/22 відповідних медичних експертиз. Сама ж по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи № 711/6711/22, суд апеляційної інстанції має достатньо правових підстав для розгляду у справі № 925/1567/20   апеляційної скарги.
Натомість, необґрунтоване зупинення провадження у справі призведе до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу та свідчитиме про порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.
71.          У касаційній скарзі Університет зазначає про те, що відмова апеляційного суду у задоволенні його клопотання про зупинення провадження у справі була необґрунтованою. Однак, колегія суддів Верховного Суду вважає, що наведені вище мотивування свідчать про абсолютно протилежне. Апеляційний господарський суд належно розглянув подане клопотання, оцінив усі наведені у ньому доводи, аргументовано на них відповів і приписів ГПК України при цьому не порушив. Доводи касаційної скарги у цій частині є лише формою незгоди із прийнятою судом апеляційної інстанції ухвалою, проте така незгода підставою вважати ухвалу суду необґрунтованою не являється. 
72.          Частиною другою статті 300 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
73.          Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).
74.          Враховуючи наведене колегія суддів Верховного Суду висновує, що підстав для розгляду інших доводів касаційної скарги Університету вона немає, оскільки такі доводи направлені саме на переоцінку зібраних у справі доказів, встановлення нових обставин справи та перекладення власного обов`язку з доказування на суди. Питань права чи правозастосування заявлені доводи у собі не містять, втручання касаційного суду не потребують та більше того спростовуються установленими обставинами цього спору, змістом оскаржуваних рішень, процедурними ухвалами.
75.          Наявні ж у касаційній скарзі посилання на постанови Верховного Суду і Верховного Суду України від 01.03.2023 у справі № 925/556/21, від 27.01.2019 у справі №  910/7054/18, від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18 та від 18.01.2017 у справі № 6-2776цс16 обґрунтуванням підстав касаційного оскарження взагалі не являються, адже з урахуванням положень статті 290 ГПК України скаржник (у скарзі) зобов`язаний повно викласти та детально описати невідповідність оскаржуваного судового рішення практиці Верховного Суду із застосування конкретної норми, а Верховний Суд не наділений повноваженнями за скаржника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями та вважати будь-які посилання скаржника на постанови Верховного Суду підставою для відкриття провадження у справі, якщо скаржник прямо не вказав на них як на таку підставу. Окрім того, правовідносини у вказаних справах не є подібними тим, що мають місце у справі № 925/1567/20, що можливість проведення подальшого касаційного перегляду на їх основі виключає.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
76.          Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 308 ГПК України). Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).
77.          Враховуючи наведені положення Закону та висновки, зроблені касаційним судом під час касаційного провадження у даній справі, колегія суддів Верховного Суду вирішила, що прийняті у справі рішення і постанова повністю відповідають правовим нормам, а тому не можуть бути змінені чи скасовані. Водночас подана Університетом касаційна скарга є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.
Судові витрати
78.          В порядку приписів статті 129 ГПК України судові витрати за подання касаційної скарги залишаються за скаржником.
Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Приватного закладу вищої освіти "Східноєвропейський університет імені Рауфа Аблязова" (у формі Товариства з обмеженою відповідальністю) залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 06 квітня 2023 року і рішення Господарського суду Черкаської області від 05 липня 2021 року у справі №  925/1567/20 залишити без змін.  
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Міщенко І.С.

Судді                                                                                                      Берднік І.С.

                                                                                                            Зуєв В.А.