ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2023 року 
м. Київ
cправа №  908/2335/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснов    Є.    В. - головуючий, Мачульський Г. М., Рогач Л. І.,
секретар судового засідання - Денисевич А. Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2023 (колегія суддів: Верхогляд Т. А., Вечірко І. О., Парусніков  Ю. Б.) та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 22.11.2022 (суддя Ярешко  О.В.) у справі 
за позовом заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах, - Запорізької обласної державної адміністрації; Державного підприємства "Місцеві дороги Запорізької області" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Запорізький промбудпроект" про стягнення 66 015,18 грн,
за участю представників:
Офісу Генерального прокурора - Кузнецова Ю. В.,
відповідача - Гнідой О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.          Заступник керівника Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації, Державного підприємства "Місцеві дороги Запорізької області" (далі - ДП "Місцеві дороги Запорізької області") звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Запорізький промбудпроект" (далі - ТОВ "Проектний інститут "Запорізький промбудпроект") про стягнення на користь ДП "Місцеві дороги Запорізької області" штрафних санкцій у вигляді пені у розмірі 66 015,18 грн за несвоєчасне виконання договору від 18.08.2021 № 18/08-Люб про закупівлю робіт з розробки проектної документації по об`єкту Капітальний ремонт автомобільної дороги загального користування місцевого значення О080618 Гуляйполе Любимівка Старомлинівка, км 26+240 км 38+800 (71320000-7 послуги з інженерного проектування).
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.           22.11.2022 Господарський суд Запорізької області постановив ухвалу, залишену без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2023, про повернення позовної заяви прокурора на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
3.          Ухвалюючи такі судові рішення, суди виходили з того, що прокурор звернувся з цим позовом на порушення прямої заборони, наведеної в абзаці 3 частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", в інтересах ДП "Місцеві дороги Запорізької області", яке не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. До того ж прокурор не обґрунтував підстав для звернення до суду в інтересах Запорізької обласної державної адміністрації.
Короткий зміст касаційної скарги
4.          Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури у касаційній скарзі просить скасувати судові рішення попередніх судових інстанцій, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
5.          Прокурор зазначив, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, зокрема статтю 23 Закону України "Про прокуратуру", та порушили норми процесуального права - статті 53, 174 ГПК України.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
6.          ТОВ "Проектний інститут "Запорізький промбудпроект" у відзиві просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, судові рішення залишити без змін, наголошуючи на їх законності та обґрунтованості.
Позиція Верховного Суду
7.          Верховний Суд зазначає, що згідно з частиною першої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення виключно в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
8.          Згідно із частиною третьою статті 41 ГПК України у господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
9.          Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача. Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
10.          Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (підпункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 (підпункти 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі №    587/430/16-ц (пункт 26), від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18 (пункт 35), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (підпункт 8.5), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 80), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.16) і № 922/1830/19 (підпункт 7.1)).
11.          Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.17) і № 922/1830/19 (підпункт 7.2)). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.18) і № 922/1830/19 (підпункт 7.3)).
12.          Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з абзацами першим та другим частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
13.          Абзац третій частини третьої цієї статті передбачає заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.
14.          Беручи до уваги наведене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі №    905/1907/21 підтвердила свої висновки, викладені у пункті 9 постанови від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, про те, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", має застосовуватися з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень незалежно від наявності статусу юридичної особи. При цьому наголосила, що у контексті засадничого положення частини другої статті 19 Конституції України відсутність у Законі України "Про прокуратуру" інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці першому частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.
15.          У справі № 905/1907/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Комунальний заклад "Канівська санаторна школа Черкаської обласної ради" у спірних правовідносинах, які виникли щодо закупівлі природного газу за договором, діє як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником зазначеного товару в обсязі та в межах видатків, що визначені розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня.
У відносинах щодо розрахунків з постачальником природного газу за договором комунальний заклад, який є розпорядником бюджетних коштів, виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як сторона у зобов`язальних правовідносинах. У цьому висновку Велика Палата Верховного Суду звернулася mutatis mutandis до власних висновків, викладених у підпунктах 6.27- 6.29 постанови від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 та підпунктах 6.30- 6.32 постанови від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18.
Беручи до уваги викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для представництва Прокурором інтересів держави в особі школи та погодилася з висновками судів попередніх інстанції про необхідність залишення позову, поданого Прокурором в інтересах держави в особі школи, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України.
Стосовно позову, поданого Прокурором в інтересах держави в особі Черкаської обласної ради, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що суди попередніх інстанцій встановили, що рада є засновником школи, управляє закріпленим за нею майном, затверджує обласний бюджет, з якого фінансується цей комунальний заклад, і наділена повноваженнями контролю за виконанням бюджету. Школа підпорядкована раді (засновнику), а органом управління цим закладом відповідно до делегованих повноважень є Управління.
Велика Палата Верховного Суду погодилася з тим, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців Черкаської області. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади Черкаської області.
Отже, оскільки засновником школи та власником її майна є територіальна громада Черкаської області в особі ради, яка фінансує і контролює діяльність цього комунального закладу, а також зобов`язана контролювати виконання обласного бюджету, зокрема, законність та ефективність використання школою коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів обласного бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі №    904/5558/20 (підпункти 5.50, 5.51) та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21 (пункт 33).
16.          У справі, яка розглядається, суди правильно зазначили, що ДП "Місцеві дороги Запорізької області", в особі якого прокурором подано позов в інтересах держави, не є органом державної влади чи місцевого самоврядування та не є суб`єктом владних повноважень. Відповідно останній як окрема юридична особа спроможний захищати в суді свої права та законні інтереси в разі їх порушення, а підстави для представництва прокурором інтересів держави у справі в особі ДП "Місцеві дороги Запорізької області" відсутні.
17.          Водночас колегія суддів погоджується з висновками судів про відсутність підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації, оскільки штрафні санкції у вигляді пені за несвоєчасне виконання договору контрагентом державного підприємства стягуються на користь підприємства і не є тими фінансами, які повертаються в бюджет, тобто контролюються державною адміністрацією.
18.          З огляду на викладене та з урахуванням меж касаційного провадження касаційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
19.          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. 
20.          За змістом частини першої статті 309 цього ж Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга).
21.          Враховуючи вищенаведене, ухвалу та постанову судів попередніх інстанцій слід залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
Судові витрати
22.          Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури залишити без задоволення.
2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2023 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 22.11.2022 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    Є. В. Краснов
Суддя                                                                                                    Г. М. Мачульський 
Суддя                                                                                                    Л. І. Рогач