ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року 
м. Київ
cправа №  907/509/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С.,

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» - не з`явився, 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія»

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.07.2023 (у складі колегії суддів: Марко Р.І. (головуючий), Матущак О.І., Скрипчук О.С.)
та рішення Господарського суду Закарпатської області від 02.11.2022 (суддя Лучко Р.М.)

у справі № 907/509/22

за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут»
про стягнення 208 372 690,94 грн,

ВСТАНОВИВ:
У липні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» (далі - ТОВ «ЙЕ Енергія») звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» (далі - ТОВ «Закарпатгаз Збут») про стягнення штрафу в сумі 208 372 690,94 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано порушенням ТОВ «Закарпатгаз Збут» договору купівлі-продажу природного газу від 19.03.2019 № ЗК3-Н-02-2019-270/5 у частині виконання обов`язку отримати та оплатити   мінімальний договірний обсяг газу за період з 01.05.2021 до 30.04.2022, внаслідок чого відповідач відповідно до умов договору зобов`язаний сплатити на користь позивача штраф у розмірі 10 % від договірної вартості неприйнятої частини мінімального договірного обсягу природного газу за цей період поставки.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 02.11.2022, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.07.2023, у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із висновками суду першої та апеляційної інстанцій, у серпні 2023 року ТОВ «ЙЕ Енергія» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадків, передбачених пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України  (далі - ГПК), просить скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.08.2023 відкрито касаційне провадження у справі № 907/509/22 за касаційною скаргою ТОВ «ЙЕ Енергія» з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06.09.2023.
05.09.2023 до Верховного Суду надійшли клопотання ТОВ «ЙЕ Енергія» і ТОВ «Закарпатгаз Збут»  про відкладення судового засідання на іншу дату. 
ТОВ «ЙЕ Енергія» і ТОВ «Закарпатгаз Збут» у судове засідання своїх представників не направили.
Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК.
Так, за змістом частини 1, пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.
За змістом статті 43 ГПК учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. 
Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок сторони, і відповідно до положень статті 202 ГПК справа, за умови належного повідомлення сторони про дату, час і місце судового засідання, може розглядатися без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає розгляду справи по суті.
Разом із тим необхідно зазначити, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Як зазначалося вище, касаційне провадження у справі № 907/509/22 за касаційною скаргою ТОВ «ЙЕ Енергія» відкрито згідно з ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.08.2023  та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06.09.2023.
Представник ТОВ «ЙЕ Енергія» адвокат Ткаченко Р., обґрунтовуючи клопотання про відкладення розгляду справи, послався на врахування обставин введення на території України воєнного стану та неможливість явки позивача у судове засідання з поважних причин.
Клопотання ТОВ «Закарпатгаз Збут» про відкладення розгляду справи обґрунтоване значною територіальною віддаленістю Суду (м. Київ) та відповідача (м. Ужгород), запровадженням у Державі військового стану та постійною загрозою ракетних обстрілів, що позбавляє позивача можливості забезпечити явку свого уповноваженого представника у цій справі  в судове засідання, призначене на 06.09.2023.
Проте сторони, пославшись на загальновідомі обставини введення на території України воєнного стану, взагалі не навели будь-яких обставин, підтверджених відповідними доказами, відсутності можливості з об`єктивних причин взяти участь у судовому засіданні, у тому числі в режимі відеоконференції відповідно до частини 4 статті 197 ГПК.
Судом при вирішенні зазначених клопотань враховано принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за змістом якої, зокрема справа має бути розглянута судом у розумний строк.
Водночас Суд, з огляду у тому числі на місцезнаходження позивача ТОВ «ЙЕ Енергія» (м. Київ, вул. Князів Острозьких, 32/2), вважає за необхідне зауважити, що особа, яка ініціювала оскарження судових рішень у справі шляхом подачі касаційної скарги, відповідно до норм процесуального закону має вживати заходів для скорочення періоду судового провадження,  добросовісно користуватися процесуальними правами та не зловживати ними.
Ураховуючи наведене, положення статті 202 ГПК, наявність відомостей про направлення учасникам справи ухвал з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, відсутність клопотань учасників справи про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, у тому числі відповідно до частини 4 статті 197 ГПК, Верховний Суд дійшов висновку про залишення зазначених клопотань без задоволення та можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності зазначених представників.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
При вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що 19.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «РГК Трейдінг» (далі - ТОВ «РГК Трейдінг»; продавець) та ТОВ «Закарпатгаз Збут» (покупець) укладено договір  купівлі-продажу природного газу № ЗК3-Н-02-2019-270/5, за умовами якого продавець зобов`язався передати покупцеві у 2019 році природний газ, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1); природний газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам (пункт 1.2); продавець передає покупцеві з 01.04.2019 по 30.04.2019 (включно) природний газ обсягом до 286,110 тис.куб.м; обсяги природного газу, які планується передати згідно з цим договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця поставки в установленому порядку (пункти 2.1, 2.2).
У розділі 3 договору сторонами визначено порядок та умови передачі природного газу.
Зокрема, відповідно до пункту 3.1. договору продавець передає покупцеві природний газ у віртуальній точці в газотранспортній системі, в якій здійснюється передача природного газу. Право власності на природний газ переходить від продавця до покупця у віртуальній точці в газотранспортній системі, в якій здійснюється передача природного газу. 
За змістом пункту 3.2 передача газу за цим договором здійснюється шляхом надання оператору ГТС сторонами торгових сповіщень (в розумінні Кодексу ГТС) на відчуження/набуття природного газу, в якому, зокрема зазначаються обсяги природного газу, визначені покупцем (заявка покупця) згідно з пунктом 2.1 цього договору.
У разі відхилення оператором ГТС торгових сповіщень по незалежним від продавця причинам (у тому числі, якщо зазначені в торговому сповіщенні покупця обсяги відрізняються від обсягів, визначених в пункті 2.1 цього договору), продавець не несе відповідальність за невиконання умов цього договору в частині передачі природного газу.
Приймання-передача природного газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці купівлі-продажу, оформляється актом приймання-передачі.
У пункті 3.3  договору визначено, що обсяги газу, зазначені продавцем в торговому сповіщенні згідно з пунктами 2.1 та 3.2 цього договору, можуть відрізнятися від обсягів газу, фактично відібраних покупцем за цим договором і визначених ним в акті приймання-передачі природного газу. При цьому, підписання сторонами актів приймання-передачі природного газу свідчить про повне виконання продавцем своїх зобов`язань у частині передачі газу за цим договором.
Ціна за 1000 куб.м газу становить 6 235,51 грн, крім того ПДВ 20 %. Всього до сплати за 1000 куб.м газу разом з ПДВ - 7 482,61 грн (пункт 5.1 договору).
За умовами пункту 6.1 договору, зокрема, оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 31 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.
За положеннями пункту 11.1 договору він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності), поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.04.2019 і діє в частині продажу природного газу до 30.04.2019, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. 
Також судами установлено, що сторонами договору укладено до договору ряд додаткових угод, якими вносилися зміни, зокрема, шляхом доповнення або викладення в новій редакцій пунктів договору, якими врегульовано кількість (обсяг) природного газу, що передається продавцем покупцеві (пункт 2.1 договору), ціни природного газу у відповідний календарний місяць (пункт 5.1 договору) та строк дії договору (пункт 11.1 договору): № 1 від 19.04.2019; № 2 від 12.06.2019;  № 3 від 21.06.2019; № 4 від 12.07.2019; № 5 від 15.08.2019; № 6 від 18.09.2019; № 7 від 15.10.2019; № 8 від 18.11.2019; № 9 від 29.11.2019; № 10 від 11.12.2019; № 11 від 07.02.2020; № 12 від 24.02.2020; № 13 від 25.02.2020; № 14 від 03.03.2020; № 15  від 06.03.2020; № 16 від 24.03.2020; № 17 від 01.04.2020; № 18 від 22.04.2020; № 19 від 22.05.2020; № 20 від 03.07.2020; № 21 від 24.07.2020 № 22 від 31.07.2020; № 23 від 26.08.2020, № 24 від 25.09.2020; № 25 від 02.10.2020; № 26 від 26.10.2020; № 27 від 25.11.2020; № 28 від 01.12.2020; № 29 від 28.12.2020; № 30 від 29.01.2021; № 31 від 23.02.2021; № 32 від 26.03.2021; № 33 від 23.04.2021; № 34 від 25.05.2021; № 35 від 23.06.2021; № 36 від 23.07.2021; № 37 від 28.08.2021.
Зокрема, у додатковій угоді № 12 від 24.02.2020 сторонами врегульовано питання здійснення електронного документообігу між продавцем та покупцем.
Відповідно до додаткових угод № 14 від 03.03.2020 та № 25 від 02.10.2020 змінено назву продавця за договором, відповідно, з ТОВ «РГК Трейдінг» на ТОВ «ЄГАЗ», з ТОВ «ЄГАЗ» на ТОВ «ЙЕ Енергія». 
Згідно з додатковою угодою № 28 від 01.12.2020 сторонами викладено в новій редакції пункт 7.2 розділу 7 «Відповідальність сторін» договору щодо відповідальності покупця у разі невиконання пункту 6.1 цього договору.
За додатковою угодою № 33 від 23.04.2021, зокрема:
- доповнено пункт 2.1 розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» договору абзацом двадцять третім у редакції, відповідно до якої сторони дійшли згоди, що в період з 01.05.2021 по 30.04.2022 включно продавець зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити природний газ в обсязі не менше 316 000 000 куб.м (надалі - мінімальний договірний обсяг). Сторони визначили наступні планові обсяги, які в сукупності становлять не менше мінімального договірного обсягу, у наступних періодах: травень 2021 року - 13 000 тис.куб.м, червень-серпень 2021 року - по 7 000 тис.куб.м, вересень 2021 року - 8 000 тис.куб.м, жовтень 2021 року - 25 000 тис.куб.м, листопад 2021 року - 38 000 тис.куб.м, грудень 2021 року - 57 000 тис.куб.м, січень 2022 року - 57 000 тис.куб.м, лютий 2022 року - 43 000 тис.куб.м, березень 2022 року -33 000 тис.куб.м, квітень 2022 року - 21 000 тис.куб.м. Покупець зобов`язався замовити, прийняти природний газ в обсязі, не менше мінімального договірного обсягу за цим договором. Сторони також домовились, що у разі дострокового припинення сторонами дії даного договору, сторони зобов`язані у будь-якому випадку передати та/або відповідно прийняти і оплатити мінімальний договірний обсяг до дати припинення дії даного договору;
- доповнено пункт 5.1 розділу 5 «Ціна природного газу» договору підпунктом 5.1.27, за змістом якого фактична (остаточна) ціна за 1 куб.м природного газу з 01.05.2021 по 31.05.2021 (включно) становить 6,3808100 грн, крім того ПДВ 20 % 1,2761620 грн, всього з ПДВ 7,6569720 грн;
- доповнено розділ 7 «Відповідальність сторін» договору пунктом 7.5, за змістом якого у випадку не передачі продавцем мінімального договірного обсягу природного газу, визначеного в абз. 23 п.2.1 договору за період з 01.05.2021 по 30.04.2022 або до дати припинення дії договору, продавець зобов`язаний сплатити на користь покупця штраф у розмірі 10 % договірної вартості не переданої частини мінімального договірного обсягу. У такому випадку договірна вартість не переданої частини мінімального договірного обсягу природного газу за вказаний період поставки розраховується як добуток такої не переданої частини мінімального договірного обсягу природного газу за період з 01.05.2021 по 30.04.2022 включно та ціни газу за цей період, визначеної відповідно до розділу 5 договору;
- доповнено розділ 7 «Відповідальність сторін» договору пунктом 7.6, за змістом якого у випадку, якщо покупець в період з 01.05.2021 по 30.04.2022 включно або до дати припинення дії договору замовив та/або прийняв обсяг природного газу менше мінімального договірного обсягу природного газу, визначеного в абз. 23 п. 2.1 договору, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця штраф у розмірі 10 % від договірної вартості неприйнятої частини мінімального договірного обсягу природного газу за вказаний період поставки. У такому випадку договірна вартість неприйнятої частини мінімального договірного обсягу природного газу за вказаний період поставки розраховується як добуток такої неприйнятої частини мінімального договірного обсягу природного газу за період з 01.05.2021 по 30.04.2022 включно та ціни газу за цей період, визначеної відповідно до розділу 5 договору. У разі неприйняття покупцем договірних обсягів природного газу за окремі періоди поставки (місяці), що призводить до неможливості відбору мінімального договірного обсягу природного газу до 30.04.2022 або до дати припинення дії договору, продавець має право в будь-який момент вимагати сплати штрафу в розмірі, визначеному в цьому пункті договору;
- доповнено розділ 7 «Відповідальність сторін» договору пунктом 7.7, за змістом якого сторони дійшли згоди, що припинення дії або розірвання цього договору до 30.04.2022, не є підставою для звільнення сторін від відповідальності, встановленої розділом 7 цього договору;
- викладено пункт 11.1 розділу 11 «Строк дії договору» в редакції, за змістом якої, зокрема цей договір поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.04.2019, і діє в частині продажу природного газу до 30.04.2022 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Також судами попередніх інстанцій установлено, що за твердженням позивача ним на виконання умов договору в період з травня по вересень 2021 року включно передано, а відповідачем прийнято природний газ загальним обсягом 43 865 413,45 куб.м.
Так, відповідно до актів приймання-передачі природного газу № РГК81010313, № РГК81010314, № РГК81010315 від 31.05.2021, №РГК81012046, № РГК81012069, № РГК81012070 від 30.06.2021, № РГК81013958, № РГК81013974, № РГК81014010 від 31.07.2021, №РГК81015354, № РГК81015839 від 31.08.2021, № РГК81017709, № РГК81017710, № РГК81017711 від 30.09.2021, наявних у матеріалах справи,  позивачем як продавцем передано, а відповідачем як покупцем приймалися такі обсяги природного газу: у травні 2021 року - 13 386 737,71 куб.м, у червні 2021 року - 7 576 885,55 куб.м, у липні 2021 року - 7 112 532,24 куб.м, у серпні 2021 року - 7 413 485,41 куб.м  та у вересні 2021 року - 8 375 772,54 куб.м, а всього на загальну кількість  43 865 413,45 куб.м.
Водночас, відповідно до наданих позивачем реєстрів торгових сповіщень за період з травня по вересень 2021 року включно обсяг переданого позивачем відповідачу природного газу (віднесеного оператором ГТС на портфоліо відбору з ГТС позивача та портфоліо подачі газу до ГТС відповідача) становить 46 708 000,00 куб.м  природного газу, зокрема: у травні 2021 року - 14 390 000,00 куб.м, у червні 2021 року - 7 988 000,00 куб.м, в липні 2021 року - 7 448 000,00 куб.м, в серпні 2021 року - 7 630 000,00 куб.м  та в вересні 2021 року - 9 252 000,00 куб.м.
У вересні 2021 року ТОВ «Закарпатгаз Збут» направило ТОВ «ЙЕ Енергія» лист від 30.09.2021 № 88700.2-Сл-19278-1121, у якому висловило пропозицію про дострокове розірвання договору від 19.03.2019 № 3К3-Н-02-2019-270/5, у зв`язку з підписанням відповідачем договору купівлі-продажу природного газу з іншим постачальником на більш вигідних умовах та, відповідно, відсутністю потреби у купівлі газу за договором від 19.03.2019.
01.11.2021 між сторонами укладено додаткову угоду № 38 до договору купівлі-продажу природного газу від 19.03.2019 № 3К3-Н-02-2019-270/5, у якій ТОВ «Йе Енергія» та ТОВ «Закарпатгаз Збут» дійшли згоди з 01.11.2021 достроково припинити дію зазначеного договору. У пункті 2 цієї додаткової угоди сторони погодили, що решта умов договору залишаються незмінними і обов`язковими для виконання сторонами.
17.11.2021 ТОВ «ЙЕ Енергія»  звернулося до ТОВ «Закарпатгаз Збут» із претензією № 167-Сл-1583-1121, в якій зазначило, що впродовж періоду з 01.05.2021 по 30.09.2021 включно відповідач прийняв лише 43   865   413,450 куб.м газу, тобто менше мінімального договірного обсягу природного газу, визначеного в абз. 23 пункту 2.1 договору (316 000 000 куб.м), а тому відповідно до пункту 7.6 договору у позивача виникло право вимагати від відповідача сплати штрафу у розмірі 10 % від договірної вартості неприйнятої частини мінімального договірного обсягу природного газу за період поставки з 01.05.2021 по 30.04.2022 включно, що становить 208 372 690,94 грн.
Судом установлено, що доказів надіслання зазначеної претензії відповідачу чи її отримання ТОВ «Закарпатгаз Збут» матеріали справи не містять.
Предметом позову у справі, що розглядається, є вимога ТОВ «ЙЕ Енергія», заявлена до ТОВ «Закарпатгаз Збут», по стягнення штрафу в сумі 208 372 690,94 грн, обґрунтована порушенням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу від 19.03.2019 № ЗК3-Н-02-2019-270/5 у частині виконання обов`язку отримати та оплатити   мінімальний договірний обсяг газу за період з 01.05.2021 до 30.04.2022, внаслідок чого відповідач відповідно до умов договору зобов`язаний сплатити на користь позивача штраф у розмірі 10 % від договірної вартості неприйнятої частини мінімального договірного обсягу природного газу за цей період поставки.
Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, у задоволенні позову відмовив і мотивував таке рішення тим, що:
- сторонами погоджено такі умови договору, за якими у разі дострокового його припинення продавець (позивач) зобов`язаний передати мінімальний договірний обсяг покупцю (відповідачу), а останній зобов`язаний прийняти і оплатити цей обсяг до дати припинення дії договору відповідно до узгоджених сторонами умов договору;
- 01.11.2021 сторони дійшли згоди достроково припинити дію договору, у зв`язку із чим було укладено додаткову угоду № 38 від 01.11.2021; 
- доказів виконання як продавцем свого обов`язку передати, так і покупцем прийняти і оплатити мінімальний договірний обсяг природного газу за договором, сторонами суду не надано;
- у спірних правовідносинах позивачем допущено прострочення кредитора в зобов`язанні, а саме: ТОВ «ЙЕ Енергія» не вчинено дій, що встановлено договором (пункти 3.1, 3.2), пунктом 11 глави 7 Розділу ІІІ, главою 2 Розділу XIV Кодексу ГТС, без вчинення яких відповідач не міг виконати свого обов`язку та, як наслідок, порушено власне зобов`язання з передачі мінімального договірного обсягу природного газу покупцю у зв`язку з достроковим припиненням дії договору, що встановлене в абз. 5 пункту 1 додаткової угоди № 33 від 23.04.2021 до договору, а відтак, відсутні підстави для притягнення відповідача до відповідальності у виді сплати штрафу за невиконання умов договору, які самим же позивачем також порушені.
У поданій касаційній скарзі ТОВ «ЙЕ Енергія» зазначило, зокрема, що при вирішенні спору судами попередніх інстанцій, зокрема, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.  Неправильне застосування норм матеріального права полягає у незастосуванні закону, який підлягав застосуванню, що мало вияв у тому, що незважаючи на відмову відповідача від зобов`язання, визначеного пунктом 2.1 договору, а також порушення ним цього зобов`язання, суди попередніх інстанцій не  застосували частину 1 статті 610, частину 1 статті 611, частину 2 статті 615, частину 4 статті 631, частину 3 статті 538 Цивільного кодексу України (далі - ЦК),  частину 2 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК), а також пункт 7.6 договору, а також неправильно застосували частину 4 статті 612 ЦК, яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій належним чином не досліджено докази, зокрема договір, та не надано оцінки обставинам порушення відповідачем умов договору, що є підставою для стягнення штрафу. Зокрема, відповідач в односторонньому порядку  відмовився від зобов`язання приймати природний газ за договором та відповідно не прийняв весь мінімальний договірний обсяг газу до дати припинення дії договору; судами не надано оцінки актам приймання-передачі природного газу до моменту припинення договору та неправильно встановлено обсяг фактично переданого позивачем газу за договором у період з 01.05.2021 до 30.09.2021, у зв`язку із чим висновки про відсутність підстав для стягнення штрафу за порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором є помилковими.
Так, скаржник із посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК зазначає, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема, викладених: у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 643/4125/17, від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц щодо застосування статті 526 ЦК стосовно порушення умов договору та належного виконання зобов`язання; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, постановах Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/9167/19, від 22.01.2019 у справі № 904/887/18 щодо застосування статей 599-601, 604-609 ЦК, частини 1 статті 202 ГК стосовно порушення зобов`язання, визначеного пунктом 2.1 договору. 
Крім того, із посиланням на пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах стосовно особливостей застосування частини 3 статті 538 ЦК, а саме: щодо того, чи може вважатися лист-відмова сторони договору від виконання в подальшому обов`язків за договором очевидною підставою вважати, що така сторона не виконає свого обов`язку, та чи може в такому випадку інша сторона, яка отримала такий лист, застосувати положення частини 3 статті 538 ЦК і зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.
Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК,  переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд, переглянувши судові рішення у межах, передбачених статтею 300 ГПК, виходить із такого.
Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках -  на касаційне оскарження судового рішення.
Питання права касаційного оскарження урегульовано статтею 287 ГПК, частиною 2 якої встановлено підстави касаційного оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених цією процесуальною нормою.
Право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №   910/4647/18).
Однією з підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
При цьому, необхідно зазначити, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №    233/2021/19 зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими. Відсутність такої подібності зумовлює закриття касаційного провадження.
Проаналізувавши висновки, викладені у зазначених постановах Верховного Суду, на які послався скаржник у касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень у справі № 907/509/22, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, суд касаційної інстанції вважає, що правовідносини у зазначених справах не є подібними.
Так, Верховний Суд вважає безпідставним посилання скаржника в касаційній скарзі на неврахування судами попередніх судових інстанцій висновків щодо застосування зазначених норм права, викладених у постановах Верховного Суду: від 05.04.2018 у справі № 643/4125/17 (за позовом Банку до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором); від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц (позов Залізниці до фізичної особи про стягнення безпідставно отриманих коштів в порядку статті 1212 ЦК); від 19.05.2020 у справі № 910/9167/19 (позов про зобов`язання відповідача надати повний обсяг послуг у порядку та на умовах договору про закупівлю послуг); від 22.01.2019 у справі   № 904/887/18 (позов про стягнення заборгованості за договором поставки; висновки Суду стосуються доводів про безпідставне нарахування пені та 18 % річних поза межами строку дії договору щодо зобов`язання, яке лишилося невиконаним) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17 (позов про стягнення заборгованості за договором підряду із застосуванням статті 1212 ЦК; Судом наведено висновок про те, зокрема, що оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути як невикористаний аванс, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК як безпідставне збагачення; у цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК), оскільки ці справи не є релевантними з огляду на неподібність встановлених судами попередніх інстанцій обставин у цих справах до справи, що розглядається, а також різністю нормативно-правового регулювання спірних правовідносин. 
Водночас у зазначених скаржником справах судовими рішеннями не встановлено обставин укладення додаткової угоди про дострокове припинення дії договору купівлі-продажу, відповідно, не застосовувалися норми права в контексті таких обставин, що формують зміст відповідних правовідносин.
Отже, аналіз висновків, зроблених в оскаржуваних судових рішеннях у справі            № 907/509/22, у якій подано касаційну скаргу, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у наведених постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, оскільки зазначені висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення, що не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними. 
Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, не знайшла свого підтвердження.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
За таких обставин касаційне провадження у справі № 907/509/22 за касаційною скаргою ТОВ «ЙЕ Енергія» в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, підлягає закриттю відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК.
Крім того, за змістом касаційної скарги підставою оскарження рішень судів попередніх інстанцій є також приписи пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК, згідно з якими підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.      
Скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини 3 статті 538 ЦК при вирішенні спору у подібних правовідносинах, а саме: щодо того, чи може вважатися лист-відмова сторони договору від виконання в подальшому обов`язків за договором очевидною підставою вважати, що така сторона не виконає свого обов`язку, та чи може в такому випадку інша сторона, яка отримала такий лист, застосувати положення частини 3 статті 538 ЦК і зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.
Натомість Судом установлено, що 16.03.2023 Верховний Суд розглянув касаційну скаргу ТОВ «ЙЕ Енергія» на судові рішення у справі №      916/1437/22 за позовом ТОВ «ЙЕ Енергія» до ТОВ «Миколаївгаз збут» про стягнення штрафу. Причиною виникнення спору у якій стало питання щодо наявності чи відсутності у позивача права нараховувати штраф у розмірі 10 % від договірної вартості неприйнятої частини мінімального договірного обсягу природного газу у зв`язку з розірванням сторонами договору купівлі-продажу природного газу.
Скаржником ТОВ «ЙЕ Енергія» у справі №      916/1437/22 в обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК, у касаційній скарзі зроблено посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах стосовно особливостей застосування частини 3 статті 538 ЦК, а саме: щодо того, чи може вважатися лист-відмова сторони договору від виконання в подальшому обов`язків за договором очевидною підставою вважати, що така сторона не виконає свого обов`язку, та чи може в такому випадку інша сторона, яка отримала такий лист, застосувати положення названої статті й зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.
За наслідками розгляду касаційної скарги ТОВ «ЙЕ Енергія» у справі №      916/1437/22 Верховний Суд постановою від 16.03.2023 скасував постанову суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову та залишив у силі рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову.
У справі №      916/1437/22, за встановлених судом першої інстанції  обставин погодження сторонами в договорі  купівлі-продажу природного газу від 19.03.2019 № МКЗ-Н-02-2019-270/10 (в тому числі додаткові угоди до нього) всіх його істотних умови, зокрема і планових обсягів, які в сукупності становлять не менше мінімального договірного обсягу, у відповідних періодах його дії; припинення дії цього договору 01.11.2021 відповідно до пункту 1 додаткової угоди № 39 від 01.11.2021 до договору, Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що розірвання з 01.11.2021 договору купівлі-продажу природного газу припиняє його дію на майбутнє. При цьому, припинення зобов`язань сторін за договором не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії договору. Таким чином, в результаті розірвання договору сторона не звільняється від відповідальності, якщо інше не було передбачено сторонами під час укладення додаткової угоди про розірвання договору. Отже, в результаті розірвання договору обов`язок відповідача прийняти та оплатити весь обсяг природного газу, встановлений для періоду з 01.11.2021 по 30.04.2022      припинився 01.11.2021. Суд першої інстанції дійшов заснованого на законі висновку про наявність у позивача права вимагати сплати штрафу у розмірі 10 % від ціни запланованого до споживання, але не спожитого до 01.11.2021 природного газу, тобто, до моменту розірвання договору.
Водночас у постанові від 16.03.2023 у справі №      916/1437/22 Верховним Судом наведено такі висновки.
Відповідно до статті 651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Статтею 653 ЦК встановлено, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
Одним із основоположних принципів приватноправового регулювання є закріплений в пункті 3 статті 3 та статті 627 ЦК принцип свободи договору, відповідно до якого укладення договору носить добровільний характер і ніхто не може бути примушений до вступу в договірні відносини. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК).
Припинення зобов`язань сторін за договором не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії договору. Таким чином, в результаті розірвання договору сторона не звільняється від відповідальності, якщо інше не було передбачено сторонами під час укладення додаткової угоди про розірвання договору. Таким чином в результаті розірвання договору обов`язок відповідача прийняти та оплатити весь обсяг природного газу, встановлений для періоду з 01.11.2021 по 30.04.2022 припинився 01.11.2021.
У цьому випадку до спірних правовідносин приписи статті 538 ЦК не застосовуються, а підлягають застосуванню приписи статті 653 ЦК, яка визначає правові наслідки розірвання договору на підставі двосторонньої домовленості обох сторін, спрямованої на припинення цивільних прав та обов`язків у зв`язку з укладенням двосторонньої      додаткової угоди до договору.
З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції у справі № 907/509/22, що розглядається, не вбачає підстав для надання окремого висновку щодо застосування приписів статті 538 ЦК (про що зазначено скаржником в касаційній скарзі) при вирішенні спору у подібних правовідносинах.
Водночас суд касаційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що у справі                       № 907/509/22 судом апеляційної інстанції висновків, наведених Верховним Судом у справі №      916/1437/22 при вирішенні спору у подібних правовідносинах, враховано не було.
Так, обмежившись посиланням на те, що у спірних правовідносинах позивачем допущено прострочення кредитора в зобов`язанні, а саме: ТОВ «ЙЕ Енергія» не вчинено дій, що встановлено договором (пункти 3.1, 3.2), пунктом 11 глави 7 Розділу ІІІ, главою 2 Розділу XIV Кодексу ГТС, без вчинення яких відповідач не міг виконати свого обов`язку та, як наслідок, порушено власне зобов`язання з передачі мінімального договірного обсягу природного газу покупцю у зв`язку з достроковим припиненням дії договору, що виключає застосування до відповідача відповідальності у виді штрафу, суди попередніх інстанцій з огляду на предмет і підстави заявленого позову, (а суд апеляційної інстанції, у тому числі не врахувавши висновки Верховного Суду у справі №      916/1437/22 при вирішенні спору у подібних правовідносинах), не надали оцінки умовам договору від 19.03.2019 № ЗК3-Н-02-2019-270/5 (з урахуванням додаткових угод, у тому числі додаткової угоди № 33 від 23.04.2021), якими встановлено, зокрема планові обсяги мінімального договірного обсягу, а також відповідальність сторін у разі припинення дії або розірвання договору, зокрема таким його умовам, що передбачено сторонами у розділі 7 «Відповідальність сторін» зазначеного договору, а також відповідно до його умов не надано оцінки наявним у матеріалах справи актам приймання-передачі природного газу № РГК81010313, № РГК81010314, № РГК81010315 від 31.05.2021, №РГК81012046, № РГК81012069, № РГК81012070 від 30.06.2021, № РГК81013958, № РГК81013974, № РГК81014010 від 31.07.2021, №РГК81015354, № РГК81015839 від 31.08.2021, № РГК81017709, № РГК81017710, № РГК81017711 від 30.09.2021 за період з травня 2021 року до моменту дострокового  припинення дії договору за додатковою угодою № 38 від 01.11.2021 у контексті наданого позивачем розрахунку заявленого до стягнення штрафу, а відтак не встановили правових наслідків дострокового припинення договору відповідно до його умов і норм наведеного вище законодавства, що регулює такі правовідносини, у зв`язку із чим висновки судів про невиконання позивачем власних зобов`язань за договором в частині обов`язку передати відповідачу мінімальний договірний обсяг за період, який ним зазначений для стягнення штрафу, є передчасним.
У частині 3 статті 2 ГПК однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин 3, 4  статті 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог   або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За змістом частини 1 статті 73, частин 1, 3 статті 74  ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК).
Принцип змагальності (статті 13 ГПК) і принцип рівності сторін (статті 7 ГПК), що пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 ГПК).
Вирішуючи спір у справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій наведених норм матеріального та процесуального права, а також правових висновків Верховного Суду враховано не було, з огляду на предмет і підстави заявленого позову не надано належної оцінки доказам, наявним у матеріалах справи, що було подано сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, а відтак висновки цих судів про відсутність правових підстав для задоволення позову є передчасними.
Відповідно до статті 236 ГПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини 1 статті 237 ГПК  при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
У зв`язку з наведеним, постановлені у справі судові рішення зазначеним вимогам процесуального закону не відповідають, оскільки суди не дослідили належним чином зібрані у справі докази та не встановили пов`язані з ними обставини, що входили до предмета доказування, отже, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можна визнати законними і обґрунтованими. 
Порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 300 ГПК). 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку, що наведені вище обставини щодо дослідження та оцінки в сукупності доказів, які є в матеріалах справи, згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК є підставою для скасування оскаржених судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції. За результатами нового розгляду справи має бути вирішено й питання розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити касаційне провадження у справі № 907/509/22 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» в частині підстави, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, задовольнити частково.

3. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.07.2023 та рішення Господарського суду Закарпатської області від 02.11.2022 у справі № 907/509/22 скасувати.

4. Справу № 907/509/22 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  суддя          І.С. Берднік

Судді:          В.А. Зуєв

          І.С. Міщенко