ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року 

м. Київ

cправа №  914/3143/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О.  В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.,
за участю секретаря судового засідання - Росущан К. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Громадської організації "Спорт без кордонів"
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.04.2023 (головуючий суддя Малех І. Б., судді Гриців В. М., Зварич О. В.)
у справі № 914/3143/21
за позовом Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради
до Громадської організації "Спорт без кордонів"
про розірвання договору оренди та зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення,
(у судовому засіданні взяла участь представниця позивача - Галаджун М. Р.)
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (далі - позивач, Управління комунальної власності) звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Громадської організації "Спорт без кордонів" (далі - відповідач, Громадська організація), в якій, з урахуванням заяви про уточнення підстав позову, просив  розірвати  договір оренди від 06.11.2017 № С-10659-17 та зобов`язати повернути об`єкт оренди шляхом виселення.
2.          Позовні вимоги обґрунтовано тим, що всупереч укладеному між сторонами справи договору оренди від 06.11.2017 № С-10659-17, відповідач не використовував орендоване майно (нежитлові приміщення), що є підставою для його розірвання відповідно до умов пункту 11.3 цього договору. 
3.          Крім того, позивач зазначав про наявність у відповідача заборгованості за три місяці, а саме за серпень, вересень та жовтень місяць в сумі 23 243,55 грн, що також є окремою підставою для розірвання договору оренди, та зобов`язання відповідача  повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлового приміщення.
4.          Правовою підставою позову визначено статті 651, 773, 783, 785 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статтю 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".
Короткий зміст судових рішень
5.          Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.10.2022, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 05.04.2023, позов задоволено повністю, розірвано договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 06.11.2017 № С-10659-17, укладений між позивачам та відповідачем. Також, зобов`язано відповідача повернути об`єкт оренди відповідачу, шляхом виселення з нежитлових приміщень, загальною площею 140,7 кв.м, які знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Сихівська, буд. 11.
6.          Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем не спростовано факт тривалого невикористання орендованого приміщення, та не надано жодних належних доказів використання об`єкта оренди протягом трьох перших місяців після підписання договору, що, відповідно до умов пункту 11.3 цього договору, визнано судами однією з підстав для його розірвання.
7.          Крім того, іншою підставою для дострокового розірвання договору оренди, судами визнано існування заборгованості за три місяці підряд: серпень, вересень, жовтень 2021 року на суму 23 243,55 грн, яке мала місце в спірному випадку та не спростована відповідачем.
8.          Оскільки укладений між позивачем та відповідачем договір оренди від 06.11.2017 № С-10659-17 розірвано, суди також дійшли висновку про обов`язок відповідача повернути орендовані нежитлові приміщення позивачу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
9.          Громадська організація подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду від 21.04.2023 у цій справі та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)
10.          У касаційній скарзі скаржник зазначає про прийняття апеляційним судом  постанови в справі з неправильним застосуванням частини шостої статті 762 ЦК України та без урахування висновків щодо застосування такої норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №  910/10657/19, від 21.12.2021 у справі № 914/2857/20, від 30.06.2020 у справі №  915/1046/19, від 27.08.2019 у справі № 914/2264/17, від 21.09.2021 у справі №  910/13158/20, від 22.05.2019 у справі № 914/1248/18, від 08.05.2018 у справі №  910/7495/16 щодо наявності підстав для звільнення відповідача від сплати орендної плати внаслідок неможливості використання об`єкта оренди через його незадовільний стан, який зумовлений обставинами, за які орендар не відповідає.
11.           Скаржник наголошує на неврахуванні апеляційним судом наявності у матеріалах справи достатніх доказів, які вказують на неможливість використання відповідачем орендованого майна через його незадовільний стан (в тому числі і за  спірний період з серпня по жовтень 2021 року) внаслідок обставин, за які відповідач як орендар не відповідає. 
12.          При цьому посилаючись на викладені Верховним Судом висновки в постановах від 17.04.2019 у справі № 910/6381/18, від 28.08.2019 у справі № 910/5381/18, від 16.10.2018 у справі № 910/3568/18, від 14.08.2019 у справі № 910/8819/18, скаржник зазначає про недоведення позивачем істотності порушення відповідачем умов договору оренди нежитлових приміщень як необхідної підстави для можливості його розірвання.
13.          Також скаржник вказує на відсутність оцінки апеляційного суду долученим відповідачем до матеріалів справи доказам, що навпаки підтверджують факт використання відповідачем об`єкта оренди в період з 06.11.2017 (з дати укладення договору) по 06.02.2018. 
14.          Водночас, на переконання скаржника, суд апеляційної інстанції порушив принцип змагальності, визнавши обставини невикористання об`єкта оренди в період з 06.11.2017 по 06.02.2018 доведеними та встановленими, незважаючи на відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів, які б підтверджували таке невикористання.
15.          На думку скаржника, наведене в сукупності свідчить про порушення апеляційним судом  вимог статей 74, 76, 77, 78, 79, 86, 236 ГПК України, а також неврахування висновків щодо стандарту доказування "вірогідність доказів", викладених у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №  910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, і постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №  129/1033/13-ц.
Позиція інших учасників справи
16.          Управління комунальної власності подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, оскаржувану постанову апеляційної інстанції - без змін.
17.          За твердженнями позивача, скаржник проявляє суперечливу поведінку, оскільки у інших судових спорах, що стосуються об`єкта оренди, стверджує про невикористання майна, а в подальшому, тобто у цій справі, відповідач заявляє, що об`єкт оренди використовувався в період з 06.11.2017 (з дати підписання договору) по 06.02.2018, не надаючи на підтвердження цьому жодних доказів.
18.          Отже, на переконання Управління комунальної власності, встановивши обставини щодо невикористання відповідачем об`єкта оренди протягом перших трьох місяців з підписання договору, а також обставини щодо наявності заборгованості з орендної плати протягом трьох місяців підряд, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення вимог.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
19.           06.11.2017 між Управлінням комунальної власності (орендодавець) та Громадською організацією (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № С-10659-17, відповідно до умов якого орендодавець, на підставі ухвали 13-ї сесії 6-го скликання Львівської міської ради від 21.11.2013 №  2926, на умовах визначених цим договором зобов`язується передати, а орендар прийняти в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 140,7 кв. м, що позначені в технічній документації під індексами ІІІ, 8, 9, 10, 11, 12, які розташовані в будівлі (літ. А-1) за адресою м. Львів, вул. Сихівська, буд. 11 (далі - об`єкт оренди).
20.          Згідно з пунктом 2.1 договору об`єкт оренди використовується орендарем для статутної діяльності.
21.          Відповідно до статуту Громадської організації основними напрямками діяльності організації є сприяння розвитку фізичної культури та спорту, розвиток та популяризація футболу та інших видів спорту в регіоні, організація та проведення спортивно-оздоровчих, навчально-тренувальних зборів тощо.
22.          Первісна балансова вартість об`єкта оренди відповідно до довідки балансоутримувача від 27.04.2017 станом на 01.04.2017 становить 265 474,54 грн (пункт 1.3 договору).
23.          Відповідно до пункту 4.1 договору термін договору оренди становить п`ять років, з 06.11.2017 до 06.11.2022.
24.          Загальна сума річної орендної плати на момент укладення договору без врахування індексу інфляції становить 1 688,40 грн без ПДВ (пункт 5.1 договору).
25.          Відповідно до пункту 5.6 договору, орендну плату орендар сплачує не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць через перерахування коштів на рахунок орендодавця.
26.          Договором визначено права та обов`язки сторін, зокрема, передбачено обов`язок орендаря своєчасно здійснювати капітальний та поточний ремонт (пункт 7.1.4 договору), а також необхідність здійснювати капітальний та поточний ремонт, реконструкцію, технічне переобладнання об`єкта оренди тільки з дозволу орендодавця з наданням проектно-кошторисної документації, виготовленої за рахунок орендаря до початку проведення робіт і затвердженої у встановленому порядку (пункт 7.1.6 договору). 
27.          У пункті 11.3 договору сторонами погоджено, що при тривалому (більше 3-х місяців з дати підписання договору) невикористанні орендарем наданого йому в оренду приміщення - приміщення вважається неосвоєним і цей договір підлягає розірванню в судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.
28.          В подальшому, 31.01.2020 сторонами укладено договір № С-10659-17 (Д-20) про внесення змін до договору оренди, відповідно до якого викладено в новій редакції пункти 1.3 (щодо вартості майна), 5.1 (щодо розміру та порядку розрахунків). Зокрема, погоджено, що вартість орендованого майна становить 1 903 500,00 грн. Розмір орендної плати за об`єкт оренди визначається відповідно до чинної на час укладення цього договору Методики розрахунку орендної плата за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007 № 897 (зі змінами та доповненнями) і складає 6 360,78 грн без ПДВ за перший місяць оренди. Орендар на підставі виставлених рахунків сплачує 90  % розміру орендної плати на рахунок Управління комунальної власності Департаменту економічною розвитку Львівської міської ради, 10 % розміру орендної давати - на рахунок ЛКП "Агенція ресурсів Львівської міської ради".
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
29.          Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).
30.          Постанова суду апеляційної інстанції в справі оскаржується Громадською організацією з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.
Щодо суті касаційної скарги
31.          Відповідно до     статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
32.          З матеріалів справи вбачається, що між сторонами спору виникли правовідносини, які випливають з оренди комунального майна. Дані правовідносини врегульовано відповідним договором між сторонами, нормами Глави 58 ЦК України, Законом України "Про оренду державного та комунального майна".
33.          Положеннями частини першої статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
34.          Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
35.          Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
36.          Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
37.          Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України, статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
38.          Оренда державного та комунального майна є різновидом майнового найму, і при розгляді справ застосовуються норми як Закону України "Про оренду державного та комунального майна", так і норми Цивільного та Господарського кодексів України.
39.          За приписами статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.
40.          Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Договір оренди є консенсуальним, тобто вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди у належній формі, оплатним, двостороннім та строковим.
41.          Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній на дату укладення договору оренди) договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.
42.          Звертаючись з цим позовом, Управління комунальної власності як на підставу для розірвання договору оренди з Громадською організацією посилалося на: 
- тривале невикористання орендованих відповідачем нежитлових приміщень (більше трьох місяців з дати підписання договору), що відповідно до погоджених сторонами умов у пункті 11.3 договору оренди є підставою для його розірвання;
- існування заборгованості за три місяці, а саме за серпень, вересень та жовтень місяць у сумі 23 243,55 грн, що також є підставою для дострокового розірвання договору оренди відповідно до статті 782 ЦК України та умов пункту 5.8 договору оренди.
43.          Так, згідно зі статтею 773 ЦК України наймач зобов`язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
44.          Відповідно до статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній на дату укладення договору) за договором оренди орендаря може бути зобов`язано використовувати об`єкт оренди за цільовим призначенням відповідно до профілю виробничої діяльності підприємства, майно якого передано в оренду, та виробляти продукцію в обсягах, необхідних для задоволення потреб регіону. Орендар зобов`язаний використовувати та зберігати орендоване майно відповідно до умов договору, запобігати його пошкодженню, псуванню. Орендар  зобов`язаний  вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. 
45.          Відповідно до статті 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо, зокрема, наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі.
46.          Як вбачається з матеріалів справи, скаржник під час розгляду цього спору в судах попередніх інстанцій стверджував, що після підписання договору оренди приступив до використання нежитлових приміщень, в тому числі в період з 06.11.2017 по 06.02.2018, але в подальшому лише в 2019 році перестав їх використовувати через значне погіршення технічного стану і необхідність здійснення капітального ремонту. 
47.          На думку скаржника, наведені обставини виключають застосування орендодавцем пункту 11.3 договору оренди в якості підстави для його розірвання. 
48.          Разом із тим, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що судом апеляційної інстанції надано оцінку усім доводам Громадської організації та встановлено, що скаржником не спростовано факту тривалого (більше 3-х місяців з дати підписання договору) невикористання орендованих нежитлових приміщень.
49.          Згідно зі статтею 767 ЦК України наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справжність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані.
50.          Водночас, апеляційним судом встановлено, що жодних зауважень, у тому числі щодо незадовільного технічного стану приміщень, на дату (06.11.2017) прийняття відповідачем об`єкта в оренду, останнім не зазначалося. При цьому докази про зворотне в матеріалах справи відсутні.
51.          При цьому судом апеляційної інстанції враховано обставини, встановлені у іншій господарській справі № 914/785/20, предметом дослідження в якій також були обставини щодо тривалого невикористання відповідачем спірного об`єкта оренди.
52.          За таких обставин, встановивши неспростовані відповідачем належними і допустимими доказами обставини тривалого невикористання орендованих приміщень, в тому числі протягом перших трьох місяців після підписання договору оренди, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність визначеної сторонами у пункті 11.3 договору оренди підстави для його розірвання.
53.          При цьому колегія суддів критично оцінює доводи скаржника щодо неврахування апеляційним судом наданих відповідачем під час апеляційного перегляду справи пояснень, з долученою до них відповіддю голови правління Громадської організації від 07.03.2023 № 07/03/2023 на адвокатський запит (в підтвердження обставин використання та освоєння відповідно до статутної діяльності Громадської організації орендованих приміщень з дати підписання акта приймання-передачі приміщень від 07.11.2017 до березня 2019 року), з огляду на таке.
54.          Відповідно до приписів частин першої, третьої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
55.          Отже, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи. 
56.          Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів (нових) у порядку, передбаченому статтею 269 ГПК України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Навпаки саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №  913/632/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15, від 11.09.2019 у справі №  922/393/18.
57.          Відтак, відсутність оцінки апеляційного суду щодо врахування/неврахування нового доказу (відповідь голови правління Громадської організації від 07.03.2023 № 07/03/2023) сама по собі не спростовує встановлених цим судом обставин, які стали підставою для висновку про порушення відповідачем обов`язку з використання орендованих приміщень, що відповідно до умов пункту 11.3 цього договору визначено підставою для його розірвання в судовому порядку.
58.          Водночас, доводи скаржника про недоведення позивачем істотності порушення відповідачем умов договору оренди (частина друга статті 651 ЦК України), як необхідної підстави для можливості його розірвання (з посиланням в цій частині  відповідні на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 910/6381/18, від 28.08.2019 у справі №  910/5381/18, від 16.10.2018 у справі № 910/3568/18, від 14.08.2019 у справі №  910/8819/18), у цьому випадку не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки апеляційним судом встановлено обставину, наявність якої погоджена сторонами у договорі оренди як самостійна (безумовна) підстава для його дострокового розірвання.
59.          Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини цієї справи, висновки суду апеляційної інстанції щодо застосування положень частини другої статті 651 ЦК до спірних правовідносин, не суперечать висновкам щодо застосування цієї норми права, викладеним у зазначених скаржником постановах Верховного Суду. При цьому такі висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судом з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених у кожній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення, що не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними. 
60.          Іншим доводом скаржника в касаційній скарзі є також незгода з висновками апеляційного суду щодо розірвання спірного договору оренди з підстав наявності заборгованості з орендної плати протягом трьох місяців підряд.
61.          Аргументуючи доводи в цій частині скарги, скаржник посилається на неврахування апеляційним судом обставин щодо наявності підстав для звільнення відповідача від обов`язку внесення орендної плати внаслідок неможливості використання об`єкта оренди через його незадовільний стан.
62.          Так, відповідно до частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
63.          Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.05.2018 у справі №  910/7495/16 (на яку посилається скаржник) зазначила, що підставою для застосування частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством. Подібний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі №  910/14244/20.
64.          Також, Верховний Суд у постановах від 22.05.2019 у справі № 914/1248/18, від 27.08.2019 у справі № 914/2264/17, на які також посилається скаржник, виклав правовий висновок про те, що для застосування частини шостої статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Тобто, наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини. Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї норми Закону він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати.
65.          Верховний Суд звертає увагу на те, що правова позиція стосовно застосування приписів частини шостої статті 762 ЦК України є сталою і послідовною та викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема: у справах № 914/1248/18, № 914/2264/17, № 910/8040/20, № 616/41/20, № 910/14244/20, № 911/1064/21, № 910/13158/20, №  910/10657/19, № 914/2857/20, № 915/1046/19, № 914/2264/17.
66.          Слід зауважити, що у контексті спірних правовідносин, під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій, відповідачем на підставі належних та допустимих доказів не доведено того, що він був не допущений, позбавлений можливості доступу до орендованих нежитлових приміщень, не мав можливості знаходитись у них, зберігати свої речі тощо, а відтак, не доведено об`єктивної безпосередньої неможливості використання орендованого майна ані відповідно до мети договору, ані взагалі, зокрема і з метою, що не суперечить положенням договору та/або закону. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
67.          Крім того, належними засобами доказування скаржником також не підтверджено перебування в користуванні будь-якої третьої особи орендованого майна, що в силу таких обставин, виключало б можливість використання його відповідачем у своїй діяльності.
68.          Доводи скаржника щодо необхідності здійснення невід`ємних поліпшень самі по собі також не свідчать про принципову неможливість використання відповідачем орендованого майна у розумінні частини шостої статті 762 ЦК України. Матеріали справи не містять доказів повного припинення скаржником своєї діяльності у період вирішення питання відповідними установами питання щодо здійснення невід`ємних поліпшень, у тому числі внаслідок відсутності доступу до майна.
69.          Отже, проаналізувавши зазначені в пункті 10 цієї постанови судові рішення Верховного Суду, правові висновки в яких (на думку скаржника) не було враховано судом апеляційної інстанції при прийняті оскаржуваної постанови, колегія суддів зазначає, що застосування апеляційним судом норм права у цій справі не суперечить висновкам, викладеним у постановах у справах, на які посилається скаржник, а тому протилежні доводи касаційної скарги Судом відхиляються.
70.          Твердження ж скаржника про неврахування апеляційним судом при прийнятті оскаржуваної постанови висновків Верховного Суду, викладених у постановах  від  02.10.2018 у справі №  910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.03.2020 у справі №  129/1033/13-ц щодо правильного дотримання приписів статей 74, 76, 77, 78, 79, 86 ГПК України, є необґрунтованими, позаяк надані    касаційним судом висновки стосуються загальних підходів до оцінки доказів при з`ясуванні обставин будь-якої господарської справи, а тому вони не можуть бути покладені у заперечення висновків суду апеляційної інстанції у даній справі, які ґрунтуються на оцінці судом іншої сукупності доказів та за іншого предмета доказування.
71.          Касаційний господарський суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.
72.          Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.
73.          Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.
74.          Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано. 
75.          Разом з тим Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
76.          У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
77.          З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що інші доводи скаржника, наведені у касаційній скарзі, Суд відхиляє, оскільки вони: (1) не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, передбаченими частиною другою статті 287 ГПК України; (2) свідчать про незгоду скаржника з оскаржуваним судовим рішенням; (3) не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, що стали підставою для задоволення позову; (4) направлені на переоцінку доказів та обставин справи, що були предметом розгляду та їм була надана належна правова оцінка, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, а тому відхиляються Судом (касаційний розгляд здійснюється в межах, передбачених статтею 300 ГПК України).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
78.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
79.          Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).
80.          Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник, в межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не спростував наведених висновків суду апеляційної інстанції та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і порушення норм процесуального права як необхідної передумови для скасування оскаржуваного судового рішення у справі.
81.          За таких обставин, касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу Громадської організації залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного господарського суду - без змін.
Розподіл судових витрат
82.          Оскільки Суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржуване судове рішення, відповідно до статті 129 ГПК України витрати Громадської організації зі сплати судового збору необхідно покласти на скаржника.
83.          Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу Громадської організації "Спорт без кордонів" залишити без задоволення.
2.          Постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.04.2023 у справі №  914/3143/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      О.  В.  Случ
Судді                                                                                                       Н.  О.  Волковицька
                                                                                                С.  К.  Могил