ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2023 року 
м. Київ
cправа №  922/558/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,
секретаря судового засідання - Денисевича А. Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроазот" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2023 та рішення Господарського суду Харківської області від 23.01.2023 у справі
за позовом Акціонерного товариства "Дніпроазот" до Комунального підприємства "Харківводоканал" про стягнення 5 259 342,69 грн,
за участю представника позивача - Переяславської М. В,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.          Акціонерне товариство "Дніпроазот" (далі - АТ "Дніпроазот") звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Харківводоканал" (далі - КП "Харківводоканал") 3 142 500 боргу, 1 744 094,01 грн інфляційних втрат та 3 % річних у сумі 372 748,68 грн.
2.          На обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем узятих на себе за договором про закупівлю товару від 02.03.2020 № 12/3-ПЦ/20 зобов`язань у частині оплати хлору рідкого.
3.          КП "Харківводоканал" звернулося до суду із заявою про зменшення заявлених до стягнення 3    % річних на 90 %, проти чого заперечувало АТ "Дніпроазот".
Фактичні обставини справи, встановлені судами
4.           02.03.2020 АТ "Дніпроазот" як постачальник та КП "Харківводоканал" як покупець уклали договір про закупівлю товару № 12/3-ПЦ/20, відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити покупцеві товар (хлор рідкий в цистернах), вартість якого покупець мав оплатити у визначені договором строки.  Оскільки мало місце прострочення оплати відповідачем цього товару, то позивач звернувся до суду з цим позовом.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
5.           23.01.2023 Господарський суд Харківської області ухвалив рішення, залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2023, про часткове задоволення позову, задовольнивши повністю позовні вимоги у заявлених частинах боргу та інфляційних втрат, тоді як вимоги про стягнення 3 % річних задовольнив лише у сумі 37 274,87 грн, а в решті відмовив.
6.          Ухвалюючи рішення про зменшення належних до стягнення з відповідача 3 % річних, суди послалися на висновки Великої Палати Верховного Суду, зроблені у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, поклавши в основу такого рішення складну економічну ситуацію у державі у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням воєнного стану, а також виходячи з поточної ситуації у Харкові та Харківській області. До того ж указали на те, що стягнення інфляційних втрат у заявленому позивачем розмірі у значній мірі компенсує йому негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору. 
Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги
7.          АТ "Дніпроазот" звернулося з касаційною скаргою про скасування цих судових рішень у відмовленій частині позову та просило ухвалити у цій частині нове рішення про стягнення 3 % річних у сумі 335 473,81 грн. У решті судові рішення попередніх інстанцій не оскаржуються.
8.          На переконання скаржника, суди безпідставно застосували висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у зазначеній вище постанові, оскільки зменшення 3 % річних призвело до порушення розумного балансу між інтересами боржника та кредитора. До того ж звернув увагу на те, що у названій справіВелика Палата Верховного Суду зменшила належні до стягнення 3 % річних, врахувавши конкретні обставини саме тієї справи, тоді як наведені нею критерії для зменшення не підлягають застосуванню у цій справі, позаяк правовідносини у справах не подібні.
9.          Касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки скаржник наполягає на відсутності висновку Верховного Суду у питанні застосування частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частини першої статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під час зменшення 3 % річних, заявлених відповідно до статті 625 ЦК України.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
10.          КП "Харківводоканал" у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити в її задоволенні, а судові рішення залишити без змін, повністю погоджуючись із аргументацією судів, які задовольнили його клопотання і на 90 % зменшили заявлені до стягнення 3 % річних.
Позиція Верховного Суду
11.          Предметом касаційного оскарження є незгода позивача з відмовою судів у стягненні лише 3 % річних у розмірі 335 473,81 грн. В інших частинах судові рішення не оскаржуються жодною зі сторін.
12.          Колегія суддів звертає увагу на те, що здійснює касаційний перегляд судових рішень у цій справі лише в частині та в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження. Оскільки судові рішення оскаржуються лише у відмовленій частині 3 % річних, то з урахуванням статті 300 ГПК України їх касаційний перегляд здійснюється тільки в оскаржуваній частині.
13.          Надаючи оцінку доводам скаржника та запереченням на касаційну скаргу, колегія суддів, враховуючи приписи статті 300 ГПК України та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, зазначає таке.
14.          Відповідно до положень частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
15.          За змістом частини першої статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
16.          Верховний Суд вже неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
17.          Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
18.          Як убачається зі змісту ухвалених у цій справі судових рішень, місцевий господарський суд установив факт прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором. При зменшенні розміру нарахованих позивачем 3 % річних суди керувалися  висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18. 
19.          Переглядаючи ухвалені у цій справі судові рішення у контексті висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 902/471/18 щодо права суду зменшити нараховані відсотки річних за статтею 625 ЦК України та доводів скаржника з цього приводу, колегія суддів зазначає таке. 
20.          У цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: "виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання".
21.          Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла з урахуванням того, що умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також в умовах договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої у частині другій статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40 % річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та 96 % річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення 90 календарних днів. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені та процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вирішила справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав.
22.          Таким чином, відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи, а саме: встановлення такої процентної ставки на рівні 40 % та 96 %, та її явної невідповідності принципу справедливості, тоді як у справі № 922/558/22 відсотки річних розраховані за встановленою у статті 625 ЦК України ставкою у розмірі 3 % та не вбачається порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності під час їх нарахування позивачем відповідачу.
23.          При цьому суди, правильно застосувавши загальний висновок Великої Палати щодо права суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не звернули увагу, що відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та зокрема, критеріїв розумності, справедливості та пропорційності. При цьому колегія суддів зазначає, що у справі № 902/417/18 позивач нарахував суму пені, штрафу та відсотки річних, що разом перевищувала майже в два рази суму заборгованості, яка була повністю сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі. 
24.          Водночас у справі, що переглядається, обставин такої очевидної неспівмірності заявлених до стягнення процентів річних, як у справі № 902/417/18, суди не встановили. Тому колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги в цій частині  обґрунтовані.
25.          При зменшенні розміру 3 % річних суди послалися на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, однак, враховуючи, що у справі, яка переглядається, та у справі № 902/417/18 обставини не є подібними, про що описано вище, колегія суддів не погоджується з висновками місцевого й апеляційного господарських судів про врахуванням ними цієї позиції Великої Палати Верховного Суду до цих правовідносин і відповідно безпідставне зменшення заявленої до стягнення суми 3 % річних. Подібні висновки Верховного Суду також викладені у постановах від 03.02.2021 у справі № 5023/10655/11 (922/1379/20), № 5023/10655/11 (922/474/20), від 07.09.2021 у справі № 927/184/13-Г (927/1074/20) та від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, послідовно підтримані Верховним Судом, зокрема, у постановах від 24.06.2021 у справі № 904/3177/20, від 31.05.2023 у справі № 914/2453/21, від 20.02.2023 у справі № 910/15411/21, від 07.03.2023 у справі № 910/17556/21, від 15.06.2023 у справі № 921/94/21, а також у постанові від 03.08.2023 у справі № 922/567/22, яка враховується у силу приписів частини четвертої статті 300 ГПК України. 
26.          Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне частково скасувати судові рішення попередніх інстанцій у відмовленій частині позову та ухвалити у цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у сумі 335 473,81 грн, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
27.          Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
28.          Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина перша статті 311 ГПК України).
Судові витрати
29.          Оскільки колегія суддів задовольняє касаційну скаргу та ухвалює нове рішення про задоволення позову у частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у сумі 335    473,81 грн, то судові витрати скаржника у вигляді судового збору у загальній сумі 22 644,48 грн, пов`язані з розглядом справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, підлягають стягненню з КП "Харківводоканал" на користь АТ "Дніпроазот".
Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроазот" задовольнити.
2.          Постанову Східного апеляційного господарського суду 12.05.2023 та рішення Господарського суду Харківської області від 23.01.2023 у справі № 922/558/22 у відмовленій частині позову скасувати. Ухвалити у цій частині нове рішення. Позов у частині стягнення 3 % річних у сумі 335    473,81 грн задовольнити.
3.          Стягнути з Комунального підприємства "Харківводоканал" (61013, місто Харків, вулиця Шевченка, 2, код ЄДРПОУ 03361715) на користь Акціонерного товариства "Дніпроазот" (51909, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, вулиця С. Х. Горобця, 1, код ЄДРПОУ 05761620) 3 % річних у сумі 335 473 (триста тридцять п`ять тисяч чотириста сімдесят три) грн 81 коп. та витрати по сплаті судового збору за подання позову, апеляційної та касаційної скарг у розмірі 22 644 (двадцять дві тисячі шістсот сорок чотири) грн 48 коп.
4.          У решті постанову Східного апеляційного господарського суду 12.05.2023 та рішення Господарського суду Харківської області від 23.01.2023 у справі № 922/558/22 залишити без змін.
5.          Доручити Господарському суду Харківської області видати наказ.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                    Є. В. Краснов

Суддя                                                                                                    Г. М. Мачульський

Суддя                                                                                                    Л. І. Рогач