УХВАЛА

28 вересня 2023 року 
м. Київ
cправа №910/9296/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючого, Бакуліної С. В., Вронської Г.О.,
за участю секретаря судового засідання - Шпорт В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні спільну заяву Служби безпеки України та Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»
про затвердження мирової угоди
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»
до Служби безпеки України
за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»
про стягнення 1 310 679, 43 грн,
за участю представників:
від позивача: Лисенко В.О.,
від відповідача: Зарєчний Д.С.,
від третьої особи: не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Служби безпеки України про стягнення 1 035 531,65 грн. основного боргу за поставлений у періоди з 21.11.2021 по 30.11.2021, з 01.12.2021 по 18.12.2021 та з 01.01.2022 по 07.01.2022, але неоплачений природний газ, а також нарахованих за невиконання вказаного обов`язку пені в сумі 104 281,27 грн., 3 % річних в сумі 12 082,84 грн. та інфляційних втрат в сумі 158 783,67 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р позивача визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу, тобто постачальником, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу. 26.10.2021 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 №1102 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №809 і від 09.12.2020 №1236», пунктом 2 якої встановлено зобов`язання Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника «останньої надії» обсягів природного газу, спожитих з 01.10.2021, серед іншого, бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником. Враховуючи те, що відповідач є бюджетною установою (в значенні Бюджетного кодексу України) та у зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником, оператором газотранспортної системи, за участю операторів газорозподільних систем, об`єми природного газу, спожитого відповідачем у визначені періоди останнього, автоматично включено до портфеля постачальника «останньої надії» - позивача, а спожитий відповідачем у вказані періоди природний газ, відповідно, віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 у справі №910/9296/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2023, позовні вимоги задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в розмірі 1 035 531,65 грн., пеню у розмірі 104 281,27 грн., 3 % річних в розмірі 12 082,84 грн., втрати від інфляції в розмірі 158 783,67 грн. та судовий збір у розмірі 19 660,19 грн.

Господарські суди виходили із того, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується як факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника «останньої надії», так і обсяги спожитого газу та те, що вказаний газ відповідачем оплачено не було, з огляду на що позивач має право на стягнення як вартості вказаного газу, так і нарахованих за прострочення виконання обов`язку по його оплаті інфляційних втрат, 3 % річних та пені у заявлених позивачем до стягнення сумах.

Служба безпеки України, не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2023 у справі №910/9296/22, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 3 абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України з посиланням на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування правових норм у подібних правовідносинах.

На думку скаржника, судами безпідставно застосовано пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 №1102, оскільки зазначена норма відсутня у постанові, натомість вона міститься у додатку, затвердженому цією постановою; правовідносини між постачальником «останньої надії» та споживачем в даному випадку, на думку скаржник, врегульовані не постановою Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 №1102, а постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236, яку судом першої інстанції не взято до уваги. 

Скаржник стверджує, що і пункти 41-8 постанови від 09.12.2020 №1236 не можуть бути застосовані та вказує, що судами не надано оцінки факту, що на момент постачання позивачем природного газу, відповідач перебував у правовідносинах з ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» як постачальником за договором від 15.11.2021 №25-1054/21-БО-Т, що виключає можливість автоматичного включення до портфеля постачальника «останньої надії» обсягів природного газу, спожитого відповідачем.

Крім того стверджує, що надані позивачем докази направлення рахунків не можуть підтверджувати факт їх надіслання, оскільки не містять відомостей щодо вмісту направлених листів.

Скаржник вказує, що судами попередніх інстанцій не надано оцінки діям                                       ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», з вини якого фактично спричинено збитки постачальнику «останньої надії».

Також скаржник зазначає, що судами допущено неповне з`ясування фактичних обставин та не досліджено докази, які мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим порушено статті 13, 86, частину 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України. 

Відзивів чи заперечень на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило.

21.09.2023 до Верховного Суду надійшла спільна заява Служби безпеки України та Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про затвердження Мирової угоди.

Верховний Суд перевірив доводи заяви про затвердження Мирової угоди та дійшов висновку про наявність підстав для її затвердження.
Одним із загальних засад (принципів) господарського судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини другої статті 14 Господарського процесуального кодексу України передбачає, в тому числі, право учасника справи розпоряджатись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною сьомою статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено право сторін укладати мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до частин першої та другої статті 192 Господарського процесуального кодексу України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з частиною третьою статті 192 Господарського процесуального кодексу України до ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі (частина четверта статті 192 Господарського процесуального кодексу України).

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє (частина п`ята статті 192 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами першою та другою статті 307 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав касаційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 191, 192 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Дослідивши подану на затвердження Мирову угоду, Верховний Суд з`ясував, що цю Мирову угоду укладено сторонами та підписано: від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» - директором Бєляєвим Сергієм Миколайовичем, від імені Служби безпеки України - Першим заступником Голови Служби безпеки України - керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України Андрущенком Сергієм Анатолійовичем, який діє на підставі довіреності від 22.03.2023.

Повноваження підписантів перевірено згідно з відомостями, оприлюдненими в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та наявними в матеріалах справи документами. 

Верховний Суд не виявив обмежень на вчинення відповідних дій.

Положення цієї Мирової угоди не порушують прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб, не суперечать закону та є виконуваними.

У зв`язку з цим Верховний Суд доходить висновку, що подана на затвердження Мирова угода відповідає вимогам статті 192 Господарського процесуального кодексу України.

Верховний Суд роз`яснив сторонам правові наслідки укладення Мирової угоди у судовому засіданні під час розгляду спільної заяви у цій справі. А саме, що відповідно до пункту 7 частини першої статті 231 та частини другої статті 307 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом. Частиною третьою статті 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського процесуального кодексу України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою.

Згідно з частиною четвертою статті 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження Мирової угоди в редакції, викладеній сторонами, та про закриття провадження у цій справі відповідно до статті 307 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною четвертою статті 7 Закону України "Про судовий збір" унормовано, що у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Аналогічні положення закріплені у частині другій статті 130 Господарського процесуального кодексу України.

При зверненні із касаційною скаргою Служба безпеки України сплатила  31456,30 грн судового збору, що підтверджується платіжними інструкціями №6522 від 20.06.2023, та №6523 від 20.06.2023, тому Верховний Суд повертає скаржнику 50 відсотків судового збору в сумі 15728,15 грн.

Керуючись статтями 192, 193, 231, 234, 235, 307 Господарського процесуального кодексу України, статтею 7 Закону України "Про судовий збір", Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1.          Спільну заяву Служби безпеки України та Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про затвердження мирової угоди у справі №910/9296/22 задовольнити.

2.          Затвердити мирову угоду, укладену між Службою безпеки України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» у справі № 910/9296/22 у редакції, викладеній сторонами:

МИРОВА УГОДА
в судовій справі № 910/9296/22

м. Київ                                                                       « 20» вересня 2023 року
Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код згідно із ЄДРПОУ 40121452) (надалі - ТОВ «ГК «Нафтогаз України» або Позивач), в особі директора Бєляєва Сергія Миколайовича, що діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та 
Служба безпеки України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 33 код ЄДРПОУ 00034074) (далі - Відповідач) в особі Андрущенка Сергія Анатолійовича, який діє на підставі довіреності від 22.03.2023, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пинзеником О.М. і зареєстрованої у реєстрі за №13, з іншої сторони, (в подальшому разом іменовані «Сторони», а кожне окремо - «Сторона»),
що є сторонами у судовій справі №910/9296/22, яка розглядається Касаційним господарським судом Верховного Суду за касаційною скаргою Служби безпеки України на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2023 у справі за позовною заявою ТОВ «ГК «Нафтогаз України» до Служби безпеки України про стягнення заборгованості за природний газ поставлений у період з листопада 2021 року по січень 2022 року відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, та на підставі Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2501, на загальну суму         1 310 679, 43 грн, з яких: 1 035 531, 65 грн - основного боргу, 158 783, 67 грн - інфляційних втрат, 12 082, 84 грн - 3% (відсотки) річних та 104 281, 27 грн - пені, керуючись статтею 192 Господарського процесуального кодексу України, домовились врегулювати спір на підставі взаємних поступок шляхом укладення мирової угоди в судовій справі (далі - Мирова угода) на таких умовах:
1.          Предметом Мирової угоди є врегулювання на підставі взаємних поступок спору у господарській справі №910/9296/22, який виник між Сторонами в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов`язань з оплати природного газу, поставленого Позивачем в період з листопада 2021 року по січень 2022 року відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, та на підставі Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2501.
2.          Відповідач визнає позовні вимоги, заявлені Позивачем у справі №910/9296/22 на загальну суму 1 310 679, 43 грн, з яких: 1 035 531, 65 грн - основного боргу, 158 783, 67 грн - інфляційних втрат, 12 082, 84 грн - 3% (відсотки) річних та 104281, 27 грн - пені.
3.          Відповідач зобов`язується виплатити у повному обсязі суму основного боргу у розмірі 1 035 531, 65 грн (один мільйон тридцять п`ять тисяч п`ятсот тридцять одна гривня, 65 коп) протягом 90 (дев`яносто) календарних днів з дня затвердження цієї Мирової угоди судом, шляхом перерахування коштів з рахунку Відповідача на рахунок Позивача.
4.          Відповідач зобов`язується відшкодувати Позивачу суму сплаченого при поданні позову до суду судового збору у розмірі 19 660, 19 грн (дев`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят гривень, 19 коп) шляхом перерахування вказаної суми на рахунок Позивача протягом 90 (дев`яносто) календарних днів з дня затвердження цієї Мирової угоди судом.
5.          Сторони домовились, що Позивач частково відмовляється від позовних вимог у справі № 910/9296/22 а саме: у частині стягнення 158 783,67 грн - інфляційних втрат, 12 082,84 грн - 3% (відсотки) річних та 104 281,27 грн - пені.
6.          Перерахування грошових коштів в оплату основного боргу Відповідач здійснює на рахунок ТОВ «ГК «Нафтогаз України» № НОМЕР_1 в AT «Ощадбанк». Перерахування грошових коштів, зазначених в п. п. 3, 4 Мирової угоди, Відповідач здійснює на рахунок ТОВ «ГК «Нафтогаз України» № НОМЕР_1 в   AT «Ощадбанк». У разі зміни платіжних реквізитів Позивача, Відповідач повинен здійснювати перерахування з урахуванням нових реквізитів, з моменту отримання від Позивача письмового повідомлення про таку зміну платіжних реквізитів.
7.          При перерахуванні грошових коштів Відповідач зобов`язується у графі «призначення платежу» зазначати: «на виконання Мирової угоди у справі №910/9296/22».
8.          Сплачені кошти першочергово зараховуються у рахунок погашення суми судового збору, зазначеної в п. 4 Мирової угоди. Далі погашається основний борг.
9.          Зобов`язання Відповідача зі сплати основного боргу та відшкодування судового збору вважаються виконаними, за умови надходження на рахунок Позивача грошових коштів у строк та сумі, що визначені пунктами 3 та 4 Мирової угоди.
10.          Відповідач має право на дострокове погашення заборгованості.
11.          За порушення зобов`язань, визначених пунктами 3, 4 Мирової угоди, Відповідач сплачує Позивачу штраф у розмірі 275 147,78 грн. (двісті сімдесят п`ять тисяч сто сорок сім гривень, 78 коп). Відповідач зобов`язується виплатити у повному обсязі грошові кошти, зазначені в пунктах 3, 4, 11 Мирової угоди, шляхом перерахування коштів з поточного рахунка Відповідача на поточний рахунок Позивача.
12.          У випадку невиконання Відповідачем Мирової угоди, яке полягає у повному або частковому нездійсненні оплат, визначених пунктами 3, 4 Мирової угоди, Позивач як стягувач, має право звернутися до органів державної виконавчої служби або приватного виконавця для примусового стягнення усієї суми залишку заборгованості за Мировою угодою.
13.          Укладаючи Мирову угоду, Сторони підтверджують, що вона укладена в добровільному порядку, її умови є зрозумілими, відповідають волевиявленню Сторін та породжують правові наслідки, які відповідають інтересам Сторін, а також не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
14.          Представники Сторін, що підписують Мирову угоду, підтверджують та гарантують, що вони мають усі необхідні передбачені чинним законодавством України та установчими документами повноваження на її підписання та не мають будь-яких застережень та/або обмежень таких повноважень.
15.          Мирова угода набирає чинності з моменту її затвердження судом.
16.          Мирова угода складена у трьох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу: по одному для кожної із Сторін та один - для суду.

17. РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН:

Позивач: ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»
04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код згідно із ЄДРПОУ 40121452
Директор ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» Сергій Бєляєв

Відповідач: Служба безпеки України
01034, м. Київ, вул. Володимирська, 33, код згідно ЄДРПОУ 00034074
Перший заступник Голови Служби безпеки України - керівник Антитерористичного центру при Службі безпеки України - Сергій Андрущенко.

3. Визнати нечинними рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2023 у справі №910/9296/22.

4. Провадження у справі № 910/9296/22 закрити.

5. Повернути Службі безпеки України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 33, ЄДРПОУ 00034074) з Державного бюджету України судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги в розмірі 15728 (п`ятнадцять тисяч сімсот двадцять вісім) грн 15 коп. згідно з платіжною інструкцією №6523 від 20.06.2023.

6. Ухвала Верховного Суду від 28.09.2023 у справі №910/9296/22 є виконавчим документом. У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень. Виконавчий документ може бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років - до 29.09.2026.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                                                                                                        О. Баранець

Судді                                                                                                                                                                                                      С. Бакуліна

                                                                                                    Г. Вронська