ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року 
м. Київ

cправа №  911/1851/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М., 

за участю представників:
прокуратури - Підяша О. С.,   
позивача - не з`явилися, 
відповідача-1 - не з`явилися, 
відповідача-2 - ОСОБА_6. (директора), Головка О. С. (адвоката),
третьої особи на стороні позивача - Крикунова Д. О. (адвоката),
третьої особи на стороні відповідача - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, заступника керівника Київської обласної прокуратури

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2023 (колегія суддів: Тарасенко К. В. - головуючий, Михальська Ю. Б., Іоннікова І. А.) у справі

за позовом першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м.   Києві та Київській області
до: 1) Комунального підприємства "Реєстрація бізнесу" Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, 2)   Фермерського господарства "Мрія",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача -  ОСОБА_1 ,
про скасування рішень про державну реєстрацію права постійного користування земельними ділянками,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. У липні 2019 року перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області (далі - прокурор) звернувся в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Київській області) до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства "Реєстрація бізнесу" Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області (далі - КП "Реєстрація бізнесу") та Фермерського господарства "Мрія" (далі - ФГ "Мрія") про скасування рішення від 24.10.2018, індексний номер: 43650143, про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою площею 8,75 га з кадастровим номером 3221487300:02:012:0168 за ФГ "Мрія" та рішення від 24.10.2018, індексний номер: 43651147, про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою площею 21,609 га з кадастровим номером 3221487300:02:008:0007 за ФГ "Мрія".

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані необхідністю захисту інтересів держави у сфері використання та охорони земель, ефективного і раціонального використання земельних ресурсів, бездіяльністю органу державної влади через нездійснення покладених на нього повноважень. Прокурор зазначав, що державна реєстрація права постійного користування земельними ділянками здійснена всупереч вимогам законодавства, оскільки земельні ділянки виділялися ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), проте були зареєстровані за ФГ "Мрія" без розроблення проектної документації із землеустрою та її затвердження, за відсутності відповідного розпорядчого рішення органу виконавчої влади про надання земель у постійне користування. Крім того, прокурор наголошував, що положеннями статті 92 Земельного кодексу України не передбачено можливості набуття ФГ "Мрія" права постійного користування земельними ділянками. 

2. Короткий зміст судових рішень 

2.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 17.12.2021 у справі №   911/1851/19 позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Київській області до ФГ "Мрія" про скасування рішень про державну реєстрацію за ФГ "Мрія" права постійного користування земельними ділянками задоволено в повному обсязі. 

Скасовано рішення КП "Реєстрація бізнесу" від 24.10.2018, індексний номер: 43650143, про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою площею 8,75 га з кадастровим номером 3221487300:02:012:0168 за ФГ "Мрія".

Скасовано рішення КП "Реєстрація бізнесу" від 24.10.2018, індексний номер: 43651147, про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою площею 21,609 га з кадастровим номером 3221487300:02:008:0007 за ФГ "Мрія".

Закрито провадження у справі № 911/1851/19 в частині позовних вимог за позовом прокурора в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Київській області до КП "Реєстрація бізнесу".

2.2. Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив із того, що право постійного користування, яке оспорюється прокурором, у ФГ "Мрія" не виникло і відсутнє, а реєстрація за ФГ "Мрія" права постійного користування земельними ділянками є незаконною, та такою, що здійснена без жодних правових підстав. Крім того, місцевий господарський суд установив, що земельна ділянка, надана згідно з Державним актом на право постійного користування землею, площею 42,9 га серії Б № 085080, була неодноразово поділена, внаслідок чого її площа змінилась до 29,45 га. Водночас Державний акт серії Б №   085080 зареєстровано як самостійну підставу набуття права постійного користування на дві окремі земельні ділянки, площа яких в сумі (30,359 га) перевищує площу, яка фактично залишилась за цим Державним актом.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2023 скасовано рішення Господарського суду Київської області від 17.12.2021 у справі № 911/1851/19 та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у повному обсязі в задоволенні позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Київській області.

2.4. Скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний господарський суд виходив із того, що ФГ "Мрія" було здійснено інвентаризацію тих земельних ділянок, які з 1992 року перебували в його постійному користуванні на законних підставах. Апеляційний господарський суд зазначив, що на підставі інвентаризації було встановлено фактичні площі, межі та характеристики цих земельних ділянок із присвоєнням їм відповідних кадастрових номерів. За таких обставин апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що оспорювані реєстраційні дії не порушують прав та охоронюваних законом інтересів держави, а внесення у 2018 році відповідних відомостей було здійснено з метою приведення документів у відповідність до норм чинного законодавства.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї  

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2023 у справі № 911/1851/19, до Верховного Суду звернулася Феодосіївська сільська рада Обухівського району Київської області (далі - Феодосіївська сільська рада) з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену постанову апеляційного господарського суду, а рішення Господарського суду Київської області від 17.12.2021 у справі № 911/1851/19 залишити в силі.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, Феодосіївська сільська рада зазначає, що оскаржувана постанова апеляційного господарського суду ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 

3.3. Феодосіївська сільська рада, звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.  Феодосіївська сільська рада зазначає, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, застосував положення статті 791 Земельного кодексу України без урахування висновків щодо застосування цієї норми, викладених у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №   904/6059/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 922/989/18. Крім того, Феодосіївська сільська рада посилається на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 615/2197/15-ц.   

3.4. При цьому Феодосіївська сільська рада зазначає про відсутність висновків Верховного Суду та вважає, що апеляційний господарський суд не дослідив зібрані у справі докази.

3.5. ФГ "Мрія" у відзиві на касаційну скаргу Феодосіївської сільської ради просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного господарського суду - без змін. ФГ "Мрія" зазначає, що ним було здійснено інвентаризацію тих земельних ділянок, які з 1992 року перебували в його постійному користуванні на законних підставах. На підставі інвентаризації було встановлено фактичні площі, межі та характеристики цих земельних ділянок із присвоєнням їм відповідних кадастрових номерів. Тобто, фактично відповідачем приведено у відповідність до діючого законодавства користування земельними ділянками станом на 2018 рік, оскільки в 1992 році ще не існувало Єдиного Державного земельного кадастру, кадастрових номерів земельних ділянок та відомостей про такі земельні ділянки в публічній кадастровій карті. Щодо посилання Феодосіївської сільської ради в касаційній скарзі на відмінності у площах земельних ділянок, ФГ "Мрія" зазначає, що такі відмінності виявилися в результаті проведення інвентаризації земельних ділянок. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, в тому числі, шляхом інвентаризації земель. Сама по собі інвентаризація земель і внесення відповідних відомостей за фактом такої інвентаризації є перевіркою фактичних відомостей про земельну ділянку, права на яку вже виникли в особи раніше. Таким чином, на думку ФГ "Мрія", ніяких порушень під час проведення інвентаризації земельних ділянок не допущено.

3.6. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2023 у справі № 911/1851/19, до Верховного Суду звернувся заступник керівника Київської обласної прокуратури з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену постанову апеляційного господарського суду, а рішення Господарського суду Київської області від 17.12.2021 у справі №   911/1851/19 залишити в силі.

3.7. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, заступник керівника Київської обласної прокуратури зазначає, що оскаржувана постанова апеляційного господарського суду ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 

3.8. Заступник керівника Київської обласної прокуратури, звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.  

3.9. Заступник керівника Київської обласної прокуратури зазначає, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, застосував положення статей 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство", статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України "Про фермерське господарство", статей 7, 27, 38, 50, 51 Земельного кодексу Української РСР, статей 31, 92 Земельного кодексу України від   25.10.2001 без урахування висновків щодо застосування цих норм, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц, від 20.11.2019 у справі № 368/54/17. 

3.10. ФГ "Мрія" у відзиві на касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного господарського суду - без змін. ФГ "Мрія" зазначає, що право постійною користування (на підставі відповідного Державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. З моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства як юридичної особи право постійною користування земельною ділянкою, яку отримав саме для ведення такого господарства його засновник, переходить до цього господарства. Тому в такій ситуації зазначене право не може бути об`єктом спадкування, а постійним користувачем земельної ділянки після смерті засновника залишається селянське (фермерське) господарство. ФГ "Мрія" зазначає, що Велика Палата Верховного Суду під час вирішення питання щодо права постійного користування земельною ділянкою чи права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою виходила із наявності та змісту відповідного Державного акта на землю. Таким чином, якщо передані ОСОБА_1 земельні ділянки для створення селянською (фермерського) господарства були посвідчені Державним актом на право постійного користування землею серії Б №   085080 1992 року, то застосування висновків Великої Палати Верховного Суду, які стосуються права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, до цих правовідносин, на думку ФГ "Мрія", є неправильним.

4. Обставини справи, встановлені судами 

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до Витягу з реєстру речових прав підставою виникнення оспорюваного речового права та його державної реєстрації (права постійного користування земельними ділянками державної власності) за ФГ "Мрія" на 2 земельні ділянки (площею 21,609 га та 8, 75 га), реєстраційна дія індексний номер: 43650143 від 24.10.2018 про право постійного користування земельною діяльною площею 8,75 га (кадастровий номер 3221487300:02:012:0168, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1674673532214) та реєстраційна дія індексний номер: 43651147 від 24.10.2018 про право постійного користування земельною ділянкою площею 21,609 га (кадастровий номер: 3221487300:02:008:0007, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1674720532214) здійснені на підставі:

1) Державного акта на право постійного користування землею площею 42,9 га серії Б №085080, який було видано 01.02.1992 Виконавчим комітетом Рославичівської сільської ради народних депутатів;

2) наказу Головного управління Державного земельного кадастру від 08.06.2018 № 10-5263/15-18-сг;

3) відомостей з Державного земельного кадастру від 24.10.2018 № 4889131 (реєстрацію здійснено 19.10.2018) - при реєстрації права користування на земельну ділянку площею 21,609 га та відомостей з Державного земельного кадастру від 19.10.2018 №   4819120 року - при реєстрації права користування на земельну ділянку площею 8,75 га.

4.2. Господарський суд першої інстанції зазначив, що земельна ділянка за Державним актом на право постійного користування землею площею 42,9 га серії Б №085080 була неодноразово поділена, внаслідок чого її площа змінилась до 29,45 га. При цьому суд установив, що цей Державний акт зареєстровано як самостійну підставу набуття права постійного користування на дві окремі земельні ділянки, площа яких в сумі (30,359 га) перевищує площу, що фактично залишилась за Державним актом.

4.3. Крім того, господарський суд першої інстанції зазначив, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення з 22.01.2021 КП "Реєстрація бізнесу".

4.4. Апеляційний господарський суд зазначив, що право фермерського господарства на земельну ділянку виникає після дотримання умов, передбачених статтею 8 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" від 20.12.1991. У цьому випадку всі умови з боку ФГ "Мрія" було дотримано, а саме: голова фермерського господарства Козаченко В. Л. отримав відповідно до вимог частини 4 статті 2 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" від 20.12.1991, Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою для організації селянського (фермерського) господарства, тобто, Державний акт видавався громадянину ОСОБА_1 з цільовим призначенням - для організації селянського (фермерського) господарства. 

4.5. Апеляційний господарський суд також зазначив, що після отримання Державного акта головою фермерського господарства Козаченком В. Л. було здійснено державну реєстрацію самого ФГ "Мрія", яке набуло статусу юридичної особи, отримано печатку та відкрито відповідний рахунок у банку. Апеляційний господарський суд зазначив, що ФГ "Мрія" набуло право постійного користування земельними ділянками не у 2018 році, як про це зазначає прокурор, а в 1992 році, у порядку, визначеному Законом України "Про селянське (фермерське) господарство" від 20.12.1991.

4.6. Розглядаючи доводи прокурора щодо відмінності земельної ділянки, отриманої у користування площею 42,9 га, та земельних ділянок, на які ФГ "Мрія" оформило право постійного користування площею 8,75 га та 21,609 га, апеляційний господарський суд зазначив, що прокурор не надав доказів того, що оформлені земельні ділянки не входять до складу земель, отриманих у користування фермерським господарством у 1992 році, а тому оформлення права постійного користування у 2018 році лише на частину земель, які були у законному користуванні ФГ "Мрія" з 1992 року, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача чи держави.

4.7.  ОСОБА_1 було отримано дозвіл ГУ Держгеокадастру у Київській області на проведення інвентаризації земельних ділянок, який було оформлено наказом від 08.06.2018 № 10-5263/15-18-сг. На підставі цього дозволу було розроблено відповідну технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель для ведення фермерського господарства.

4.8. Відповідно до вимог частини 13 статті 186 Земельного кодексу України ФГ "Мрія" отримано висновок відділу у Васильківському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області від 30.08.2018 № 32-10-0.24-2246/167-18, згідно з яким технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель для ведення фермерського господарства була погоджена.

4.9. Ця документація із землеустрою була подана на затвердження до ГУ Держгеокадастру у Київській області. Згідно з листом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 20.09.2018 №   16626/0-8603/0/17-18, ГУ Держгеокадастру у Київській області було роз`яснено, що технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель погоджується територіальним органом центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері земельних відносин і затверджується замовником технічної документації, тобто, окремого затвердження з боку органів державної влади, така документація не потребує.

4.10. За таких обставин прокурор, вважаючи, що державна реєстрація права постійного користування земельними ділянками проведена всупереч вимогам законодавства, оскільки земельні ділянки на праві постійного користування виділялися ОСОБА_1 , проте були зареєстровані за ФГ "Мрія" без розроблення проектної документації із землеустрою та її затвердження, за відсутності відповідного розпорядчого рішення органу виконавчої влади про надання земель у постійне користування, звернувся до Господарського суду Київської області з цим позовом.

5. Позиція Верховного Суду 

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційних скаргах та запереченнях на них, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги повинні бути частково задоволені з огляду на таке. 

5.3. Предметом позову в цій справі є вимоги прокурора в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Київській області до КП "Реєстрація бізнесу" та ФГ "Мрія" про скасування рішень про державну реєстрацію права постійного користування земельними ділянками за ФГ "Мрія". 

5.4. Підставою позовних вимог є те, що ФГ "Мрія" незаконно, на думку прокурора, зареєструвало за собою право постійного користування двома земельними ділянками.    

5.5. Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

5.6. Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

5.7. Пунктом 3 частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

5.8. Частиною 1 статті 791 Земельного кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

5.9. Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив із того, що право постійного користування, яке оспорюється прокурором, у ФГ "Мрія" не виникло і відсутнє, а реєстрація за ФГ "Мрія" права постійного користування земельними ділянками є незаконною та такою, що здійснена без жодних правових підстав. Крім того, місцевий господарський суд установив, що земельна ділянка, надана за Державним актом на право постійного користування землею площею 42,9 га серії Б № 085080, була неодноразово поділена, внаслідок чого її площа змінилась до 29,45 га. Водночас Державний акт серії Б №   085080 зареєстровано як самостійну підставу набуття права постійного користування на дві окремі земельні ділянки, площа яких в сумі (30,359 га) перевищує площу, яка фактично залишилась за цим Державним актом.

5.10. Скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний господарський суд виходив із того, що ФГ "Мрія" було здійснено інвентаризацію тих земельних ділянок, які з 1992 року перебували в його постійному користуванні на законних підставах. Апеляційний господарський суд зазначив, що на підставі інвентаризації було встановлено фактичні площі, межі та характеристики цих земельних ділянок із присвоєнням їм відповідних кадастрових номерів. За таких обставин апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що оспорювані реєстраційні дії не порушують прав та охоронюваних законом інтересів держави, а внесення у 2018 році відповідних відомостей було здійснено з метою приведення документів у відповідність до норм чинного законодавства.

5.11. Феодосіївська сільська рада не погоджується з висновками апеляційного господарського суду, а тому звернулася з касаційною скаргою на оскаржувану постанову. Феодосіївська сільська рада, звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.  

5.12. Пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є: неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

5.13. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.14. Феодосіївська сільська рада вважає, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, застосував положення статті 791 Земельного кодексу України без урахування висновків щодо застосування цієї норми, викладених у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №   904/6059/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 922/989/18. Крім того, Феодосіївська сільська рада посилається на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №   615/2197/15-ц.   

5.15. При цьому Феодосіївська сільська рада зазначає про відсутність висновків Верховного Суду та вважає, що апеляційний господарський суд не дослідив зібрані у справі докази.

5.16. Перевіривши та надавши оцінку таким доводам скаржника, колегія суддів установила, що постанова Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №   904/6059/19, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом Обласного комунального підприємства "Фармація" до Дніпровської міської ради про визнання пунктів 2, 3, 8 рішення Дніпровської міської ради від 24.04.19 № 204/44 незаконними та недійсними з моменту прийняття цього рішення, їх скасування, та зобов`язання Дніпровську міську раду відновити право постійного користування Обласного комунального підприємства "Фармація" на земельну ділянку площею 6,4682 га (кадастровий номер 1210100000:02:036:0028), яке посвідчене Державним актом на право постійного користування землею II-ДП №   001609 від 28.02.2003, та відновити інформацію про це право в земельно-кадастровій та містобудівній документації. У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано апеляційним господарським судом під час ухвалення оскаржуваної постанови:

"53. Відповідно до частини 13 статті 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, поділу або об`єднання земельних ділянок."

54. Згідно з пунктом б) частини 1 статті 20 Закону України "Про землеустрій" землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі, зокрема, встановлення та зміни меж об`єктів землеустрою.

…56. Замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі (частина 1 статті 26 Закону України "Про землеустрій")".

5.17. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №   615/2197/15-ц, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом фізичної особи до Головного управління Держземагентства у Харківській області, Валківської районної державної адміністрації Харківської області про визнання незаконними та скасування рішень органу державної влади, органу місцевого самоврядування та визнання недійсним договору оренди. У зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано апеляційним господарським судом під час ухвалення оскаржуваної постанови:

"У відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа".

5.18. Крім того, Феодосіївська сільська рада зазначає, що на підставі рішення Виконавчого комітету Рославичівської сільської ради від 27.12.2001 № 86 та розпоряджень Васильківської районної державної адміністрації від 20.09.2004 № 576 та від 06.10.2006 №   617 площа виділеної у 1992 році Козаченку В. Л. земельної ділянки у розмірі 42,9 га була зменшена на 12,45 га, проте будь-яких змін до Державного акта серії Б № 085080 не внесено.

5.19. Таким чином, за доводами Феодосіївської сільської ради, площа виділеної земельної ділянки на підставі Державного акта серії Б № 085080 після її зменшення повинна становити 29,45 га, однак на вказану земельну ділянку правовстановлюючі документи відсутні. Водночас на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області від 08.06.2018 № 10-5263/15-18-сг Козаченком В. Л. проведено інвентаризацію земель, в результаті чого визначено дві земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221487300:02:012:0168 площею 8,75 га, 3221487300:02:008:0007 площею 21,609 га, загальною площею 30,359 га.

5.20. Феодосіївська сільська рада наголошує, що в результаті інвентаризації площа земельної ділянки, яку поділено на дві частини, фактично збільшилась на 0,909 га без жодного правовстановлюючого документа.

5.21. Феодосіївська сільська рада звертає увагу на те, що апеляційний господарський суд проігнорував різницю між площею виділеної земельної ділянки на підставі Державного акта серії Б № 085080 після її зменшення, яка повинна була становити 29,45 га, та загальною площею земельних ділянок, щодо яких було здійснено оспорювану державну реєстрацію права постійного користування, площа яких в сумі (30,359 га) перевищує площу, яка фактично залишилась за Державним актом серії Б № 085080 після зменшення на підставі рішення Виконавчого комітету Рославичівської сільської ради від 27.12.2001 №   86 та розпоряджень Васильківської районної державної адміністрації від 20.09.2004 № 576 та від 06.10.2006 №   617.

5.22. За таких обставин Феодосіївська сільська рада вважає, що апеляційний господарський суд не дослідив зібрані у справі докази, а саме: наказ ГУ Держгеокадастру у Київській області від 08.06.2018 № 10-5263/15-18-сг; відомості з Державного земельного кадастру від 24.10.2018 № 4889131 (реєстрацію здійснено 19.10.2018) - при реєстрації права користування на земельну ділянку площею 21,609 га та відомості з Державного земельного кадастру від 19.10.2018 № 4819120 при реєстрації права користування на земельну ділянку площею 8,75 га; технічну документацію щодо інвентаризації; рішення Виконавчого комітету Рославичівської сільської ради від 27.12.2001 №   86 та розпорядження Васильківської районної державної адміністрації від 20.09.2004 № 576 та від 06.10.2006 №   617.

5.23. З урахуванням доводів скаржника, проаналізувавши зазначені висновки Верховного Суду, колегія суддів зазначає таке.

5.24. За змістом пункту 12 статті 186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок погоджується у разі якщо поділ, об`єднання земельних ділянок здійснюється її користувачем - власником земельних ділянок, а щодо земельних ділянок державної або комунальної власності - органом виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, уповноваженими розпоряджатися земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок затверджується замовником.

5.25. Відповідно до пункту 13 статті 186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель погоджується територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, і затверджується замовником технічної документації. У разі якщо на підставі матеріалів інвентаризації здійснюються формування земельних ділянок за рахунок земель державної та комунальної власності, визначення їх угідь, а також віднесення таких земельних ділянок до певних категорій, технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу.

5.26. Згідно з частиною 1 статті 1861 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

5.27. У статті 25 Закону України "Про землеустрій" (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. До видів документації із землеустрою, зокрема, належать: технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель (пункти "й" та "к" частини 2 статті 25 Закону).

5.28. Статтею 56 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; в) кадастрові плани земельних ділянок, які об`єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку; г) матеріали польових геодезичних робіт; ґ) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу; д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути; е) нотаріально посвідчена згода на поділ чи об`єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні); є) згоду власника земельної ділянки, для земель державної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об`єднання земельних ділянок користувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній).

5.29. Відповідно до статті 57 Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про інвентаризацію земель (у разі якщо інвентаризація земель проводиться щодо земель державної чи комунальної власності); г) копії документів, що містять вихідні дані, які використовувалися під час інвентаризації земель; ґ) матеріали топографо-геодезичних вишукувань; д) переліки земельних ділянок (земель) у розрізі за категоріями земель та угіддями, наданих у власність (користування) з кадастровими номерами, наданих у власність (користування) без кадастрових номерів, не наданих у власність чи користування, що використовуються без документів, які посвідчують право на них, що використовуються не за цільовим призначенням, невитребуваних земельних часток (паїв), відумерлої спадщини; е) пропозиції щодо узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, що посвідчують право на земельну ділянку, та Державному земельному кадастрі; є) робочий і зведений інвентаризаційні плани; ж) матеріали погодження технічної документації із землеустрою, встановлені статтею 186 Земельного кодексу України. У разі формування земельної ділянки технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель також включає: а) відомості про обчислення площі земельної ділянки; б) кадастровий план земельної ділянки; в) перелік обмежень у використанні земельних ділянок; г) акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності; ґ) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання; д) матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість).

5.30. З урахуванням викладеного колегія суддів зазначає, що апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення господарського суду першої інстанції в апеляційному порядку, обмежившись посиланням на відсутність доказів того, що оформлені земельні ділянки не входять до складу земель отриманих у користування фермерським господарством у 1992 році, а тому оформлення права постійного користування у 2018 році лише на частину земель, які були у законному користування відповідача-2 з 1992 року, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача чи держави, належним чином не дослідив докази та не встановив суттєві фактичні обставини справи.   

5.31. Зокрема, апеляційний господарський суд не дослідив обставини поділу земельної ділянки та проведеної інвентаризації, в результаті якої, як зазначає Феодосіївська сільська рада, площа земельної ділянки (яку поділено на дві частини) фактично збільшилась на 0,909 га без жодного правовстановлюючого документа. 

5.32. Крім того, Феодосіївська сільська рада у відзиві на апеляційну скаргу ФГ "Мрія" зазначала, що земельна ділянка площею 42,98 га була неодноразово поділена, зокрема, в 2001, 2004 та 2006 роках, а тому ця земельна ділянка припинала існувати як об`єкт цивільних прав, а Державний акт на право постійного користування серії Б № 085080 втратив юридичне значення документа, який є правовстановлюючим для державної реєстрації речових прав.  

5.33. Разом з тим зміст оскаржуваної постанови свідчить про те, що апеляційним господарським судом не надано належної правової оцінки наведеному. 

5.34. З урахуванням наведених правових висновків Верховного Суду та зазначених положень матеріального законодавства колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним господарським судом під час ухвалення оскаржуваної постанови зазначених висновків та недослідження доказів є обґрунтованими.

5.35. За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами Феодосіївської сільської ради про те, що апеляційний господарський суд, всупереч положенням статті 237 Господарського процесуального кодексу України, не з`ясував, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

5.36. Таким чином, апеляційному господарському суду, під час нового апеляційного розгляду цієї справи, необхідно врахувати наведене та дослідити докази, на які посилається Феодосіївська сільська рада, зокрема, наказ ГУ Держгеокадастру у Київській області від 08.06.2018 № 10-5263/15-18-сг; відомості з Державного земельного кадастру від 24.10.2018 № 4889131 та відомості з Державного земельного кадастру від 19.10.2018 № 4819120; технічну документацію щодо інвентаризації; рішення Виконавчого комітету Рославичівської сільської ради від 27.12.2001 № 86 та розпорядження Васильківської районної державної адміністрації від 20.09.2004 № 576 та від 06.10.2006 № 617.

5.37. Заступник керівника Київської обласної прокуратури також не погоджується з висновками апеляційного господарського суду, а тому звернувся з касаційною скаргою на оскаржувану постанову. Заступник керівника Київської обласної прокуратури, звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 

5.38. Заступник керівника Київської обласної прокуратури зазначає, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, застосував положення статей 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство", статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України "Про фермерське господарство", статей 7, 27, 38, 50, 51 Земельного кодексу Української РСР, статей 31, 92 Земельного кодексу України від 25.10.2001 без урахування висновків щодо застосування цих норм, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц, від 20.11.2019 у справі № 368/54/17.

5.39. Перевіривши та надавши оцінку таким доводам заступника керівника Київської обласної прокуратури, колегія суддів установила, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом ОСОБА_2 до Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання в порядку спадкування прав засновника селянського (фермерського) господарства та права постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення такого господарства. У зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано апеляційним господарським судом під час ухвалення оскаржуваної постанови:
"60. За змістом системного тлумачення статей 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство», статей 7, 27, 38, 50 і 51 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, статей 31, 92 ЗК України від 25 жовтня 2001 року після отримання у постійне користування земельної ділянки, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства, та проведення державної реєстрації такого господарства постійним користувачем цієї ділянки є відповідне господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Тому у такій ситуації зазначене право не може бути об`єктом спадкування, а постійним користувачем вказаної ділянки після смерті засновника залишається селянське (фермерське) господарство. Натомість право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства, за змістом приписів статті 6 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року у редакції, чинній до 16 травня 1992 року, могло належати лише фізичній особі та згідно з частиною першою статті 55 цього кодексу у тій же редакції було об`єктом спадкування у випадку смерті громадянина, який вів селянське (фермерське) господарство. Тому таке право зі створенням селянського (фермерського) господарства до останнього не переходило."

5.40. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №   368/54/17, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , про визнання права довічного успадковуваного володіння на земельну ділянку, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права довічного успадковуваного володіння на земельну ділянку. 

5.41. Заступник керівника Київської обласної прокуратури зазначає, що у наведеній постанові Великої Палати Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано апеляційним господарським судом під час ухвалення оскаржуваної постанови про те, що право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою може успадковуватися і не переходить до селянського (фермерського) господарства після його створення, а залишається у користуванні громадянина.

5.42. Крім того, заступник керівника Київської обласної прокуратури в касаційній скарзі наголошує, що рішенням Виконавчого комітету Гвоздівської сільської ради народних депутатів Васильківського району Київської області від 25.01.1992 ОСОБА_1 надано земельну ділянку в довічне успадковане землеволодіння для організації фермерського господарства.    

5.43. З урахуванням викладеного колегія суддів констатує, що зміст оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду не свідчить про встановлення судом обставин надання ОСОБА_1 земельної ділянки саме у довічне успадковане землеволодіння для організації фермерського господарства.

5.44. Водночас матеріали цієї справи свідчать про те, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2023 вирішено оголосити перерву в судовому засіданні у справі № 911/1851/19, а ФГ "Мрія"  - надати суду копію рішення, на підставі якого видано Державний акт на право постійного користування землею площею 42,9 га серії БМ №085080 1992 року.

5.45. При цьому в описовій частині оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду в розділі "Процесуальні дії", суд зазначив, що 08.02.2023 на виконання ухвали від ФГ "Мрія" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії витягу з рішення Гвоздівської сільської ради народних депутатів Васильківського району Київської області від 25.01.1992, на підставі якого видано Державний акт на право постійного користування землею площею 42,9 га серії БМ № 085080 1992 року.

5.46. Однак апеляційний господарський суд, витребувавши зазначений доказ, всупереч положенням процесуального законодавства не вирішив питання щодо його  дослідження. 

5.47. Таким чином, апеляційному господарському суду, під час нового апеляційного розгляду цієї справи, необхідно вирішити питання щодо дослідження рішення Гвоздівської сільської ради народних депутатів Васильківського району Київської області від 25.01.1992, та установити, на якому правовому титулі надавалася земельна ділянка ОСОБА_1 , і з урахуванням цього вирішити справу.

5.48. Крім того, під час нового апеляційного розгляду цієї справи, апеляційному господарському суду необхідно достеменно встановити, за захистом чиїх інтересів прокурор звернувся до суду, та оцінити, чи є ефективним спосіб захисту, обраний прокурором, виходячи з того, чи призведе задоволення таких позовних вимог до захисту прав держави без необхідності повторного звернення до суду.

5.49. Водночас Верховний Суд не може взяти до уваги посилання Феодосіївської сільської ради на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки скаржник не зазначає щодо застосування якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду. Зазначені обставини свідчать про відсутність у Верховного Суду підстав для формування висновку щодо застосування норм права у спірних правовідносинах.

5.50. За таких обставин Верховний Суд вважає, що наведені Феодосіївськю сільською радою підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, та наведені заступником керівника Київської обласної прокуратури підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, підтвердилися під час касаційного провадження.

5.51. Частиною 1 статі 74 Господарського процесуального кодексу України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 

5.52. Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

5.53. Загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

5.54. З урахуванням наведених правових висновків Верховного Суду та зазначених положень матеріального і процесуального законодавства колегія суддів вважає, що доводи касаційних скарг про неврахування апеляційним господарським судом під час ухвалення оскаржуваної постанови зазначених висновків є обґрунтованими, а тому під час нового апеляційного розгляду справи апеляційному господарському суду необхідно розглянути цю справу з урахуванням правових висновків, на які посилаються скаржники, та які взяті до уваги Верховним Судом під час касаційного перегляду оскаржуваної постанови, та дослідити докази, про які зазначають учасники справи, і ухвалити законне та обґрунтоване рішення. 

5.55. З урахуванням наведеного касаційні скарги Феодосіївської сільської ради та заступника керівника Київської обласної прокуратури належить задовольнити частково, оскаржувану постанову апеляційного господарського суду - скасувати, а справу - передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України установлено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

6.3. Згідно з частиною 4 статті 310 Господарського процесуального кодексу України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

6.4. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувану постанову апеляційного господарського суду у цій справі слід скасувати, справу № 911/1851/19 передати на новий апеляційний розгляд до Північного апеляційного господарського суду для ухвалення обґрунтованого і законного судового рішення з урахуванням викладеного в цій постанові.

Судові витрати

7.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд  

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційні скарги Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити частково.  

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2023 у справі №   911/1851/19 скасувати, справу № 911/1851/19 передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                            Н. О. Багай

Судді                                                                                                                        Т. Б. Дроботова

                    Ю. Я. Чумак