ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року 
м. Київ

cправа №  914/3231/16 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Васьковського О.В. - головуючого, Банаська О.О., Погребняка В.Я., 

за участі секретаря судового засідання Шпорт В.В.
розглянув касаційну скаргу Міністерства оборони України 
на постанову Північного апеляційного господарського суду (головуючий - М.Г.   Чорногуз, судді: А.І. Тищенко, О.О. Хрипун) від 08.09.2022 
за позовом          Першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
до                    Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод"
про                    стягнення.

Учасники справи:
представник позивача - Калюжний А.П. (в порядку самопредставництва),
представник відповідача - Вавринюк Ю.Р., (в порядку самопредставництва)
представник прокурора -  Ющенко М.А.

1.          Короткий зміст вимог
1.1.          13.02.2017 Перший заступник військового прокурора Західного регіону України  (далі - Прокурор) звернувся в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі - Позивач) з позовом про стягнення з Державного підприємства "Львівський бронетанковий завод" (правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод", далі - Відповідач) 9   822   657   грн 48 коп., з яких: 6   454 596 грн 00 коп. повернення коштів раніше отриманої попередньої оплати за контрактом, 631   402 грн 80 коп. штрафних санкцій за прострочення терміну надання документів, що підтверджують поставку 10 одиниць виробів, 631 402 грн 80 коп. пені за прострочення виготовлення та поставки 10 одиниць виробів та 2   130 016 грн 68 коп. штрафу за неповернення замовнику різниці коштів, отриманої попередньої оплати. 
1.2.          Позов обґрунтований неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань за укладеним з Позивачем 25.12.2015 державним контрактом №   247/15/55 (далі - Контракт) на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням, оскільки Відповідач прострочив виготовлення і поставку відповідної техніки та прострочив повернення  Позивачу різниці між сумою коштів, отриманих як попередньої оплати, із фактично витраченою Відповідачем сумою коштів, внаслідок чого з Відповідача, за умовами Контракту, підлягає стягненню спірна сума неповернутої різниці коштів, отриманих як попередньої оплати, а також пені та штрафних санкцій.  Звернення Прокурора обґрунтовано необхідністю захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, оскільки Позивач не здійснює такий захист. 
1.3.          05.09.2022  Відповідач подав заяву про зменшення  розміру штрафних санкцій: з 3 392 822 грн 28 коп. до 33 928 грн 22 коп.

2.          Короткий зміст рішення суду першої інстанції
2.1.          07.08.2017 Господарський суд міста Києва вирішив задовольнити позов: стягнути з Відповідача на користь Позивача 6   454 596 грн 00 коп. попередньої оплати та 3 392 822 грн 28 коп. штрафних санкцій. 
2.2.          Судове рішення мотивоване обґрунтованістю позовних вимог та недоведенням Відповідачем відсутності його вини у порушенні умов  Контракту.

3.          Короткий зміст рішення суду апеляційної  інстанції
3.1.          08.09.2022 Північний апеляційний господарський суд постановив: залишити без задоволення апеляційну скаргу Відповідача, частково задовольнити  заяву Відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, зменшивши їх з 3   392   822 грн 28 коп. до 169 641 грн 10 коп., закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення 6   454 596 грн 96 коп. попередньої оплати; рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2017 змінити, виклавши його резолютивну частині в редакції, відповідно до якої позов задоволений частково, з Відповідача на користь Позивача стягнено 169 641 грн 10 коп. штрафних санкцій, а в частині вимог про стягнення 6   454 596 грн 96 коп. попередньої оплати закрито провадження у справі.
3.2.          Судове рішення мотивоване наявністю підстав для закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення 6   454 596 грн 96 коп. попередньої оплати, оскільки Відповідач після ухвалення рішення першої інстанції повернув Позивачу вказану суму коштів.  Рішення  в частині зменшення суми штрафних санкцій мотивоване  правом суду зменшувати розмір неустойки, стратегічним значенням підприємства Відповідача для економіки та безпеки держави, а також врахуванням актуальних обставин роботи підприємства Відповідача в умовах воєнного стану. При цьому суд врахував баланс інтересів сторін при зменшенні суми штрафу і його фактичній сплаті Відповідачем.

4.          Встановлені судами обставини
4.1.          25.12.2015 сторони уклали Контракт на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням, згідно з умовами якого Відповідач зобов`язався поставити Позивачу  продукцію у строк, визначений сторонами, а Позивач - прийняти і оплатити її вартість.
4.2.          Відповідно до умов Контракту вартість продукції становила 30 951 120 грн 00   коп.
4.3.          На виконання умов Контракту Позивач здійснив попередню оплату в сумі 37   405 716 грн 96 коп., що підтверджується платіжним дорученням №   247/1/197 від 09.12.2015.
4.4.          Відповідно до пункту 2.16 Контракту у випадках перевищення суми перерахованої попередньої оплати над фактичними витратами виконавця на поставку продукції останній зобов`язаний повернути замовнику різницю у термін 10 календарних днів з дати затвердження протоколу погодженої ціни.
4.5.          Відповідач використав не всі кошти під час виконання умов Контракту.
В процесі узгодження розбіжностей Позивач пропонував у зв`язку із перевищенням суми перерахованої попередньої оплати над фактичними витратами виконавця на поставку продукції та на підставі пункту 2.16 Контракту  повернути  виконавцем замовнику кошти в сумі 6   454 596 грн 96   коп., отриманих раніше за Контрактом. Відповідач не погодив повернення вказаної суми попередньої оплати.
4.6.          04.06.2020 Відповідач платіжним дорученням № 2112 повернув Позивачу 6   454 596 грн 96 коп. попередньої оплати "кошти зг. Дог. № 247/1/15/55 від 25.08.2015".
4.7.          Претензій з боку замовника (Позивача) до отриманих ним у 2016 році від Відповідача виробів не було. Вказані вироби якісно зарекомендували себе в умовах бойових дій під час російсько-української війни, яка розпочалась 24.02.2022.
4.8.          Відповідач є державним комерційним підприємством, що входить до складу  Державної корпорації "Укроборонпром". Підприємство включено до переліку підприємств які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Основною сферою діяльності підприємства Відповідача залишається виробництво, ремонт, модернізація бронетехніки і запасних частин до неї.

5.          Короткий зміст вимог касаційної скарги
5.1.          29.09.2022 Позивач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2022 та прийняти нове рішення, яким позов Прокурора до Відповідача в частині стягнення штрафних санкцій в сумі 3 392 822 грн 28 коп. за порушення термінів виконання зобов`язань за Контрактом задовольнити повністю.

6.          Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
6.1.          Згідно з аргументами в касаційній скарзі підставою для касаційного оскарження постанови апеляційного суду є положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки апеляційний суд, задовольнивши заяву Відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню у спірних правовідносинах за неналежне виконання ним умов Контракту,  та зменшивши цей розмір на 95 відсотків, неправильно застосував положення статті 233 Господарського кодексу України  (далі - ГК України) та  частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо правил та умов зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки) у господарських правовідносинах, не врахувавши висновки Верховного Суду  щодо застосування цих норм права подібних правовідносинах, викладених, зокрема в постановах:  від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 27.01.2020 у справі № 916/469/19, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, так як апеляційний суд допустив необґрунтоване та надмірне зменшення суми неустойки, врахував обставини у цій справі односторонньо - на користь Відповідача, не врахував правову природу та мету, за яких нарахована спірна сума неустойки, умови та підстави, за яких нарахована сума неустойки, не встановив при цьому ті обставини, що підлягають встановленню у разі вирішення питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій, а саме: розмір понесених Позивачем збитків з порівнянням їх із сумою штрафних санкцій у спірних правовідносинах, вплив порушення умов Контракту на обороноздатність держави, яку забезпечує саме Позивач, а відповідно вплив на репутацію Позивача, зменшення неустойки лише з урахуванням інтересів Відповідача.

7.          Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
7.1.          Прокурор у поясненнях на касаційну скаргу загалом погоджується з аргументами в касаційній скарзі з підстав, викладених в скарзі.  
7.2.          Відповідач у відзиві на касаційну скаргу загалом погоджується з мотивами в оскаржуваній постанові, наголошуючи на тому, що суди встановили факт поставки Відповідачем виготовленої ним продукції за Контрактом в повному обсязі без претензій з боку Позивача ні стосовно факту поставки продукції, ні стосовно її якості.  

8.          Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права

Щодо правил зменшення розміру неустойки 

8.1.          Спір у справі стосується заявленої Позивачем до стягнення суми неустойки (штрафних санкцій та пені), нарахованих Відповідачу за неналежне - несвоєчасне виконання ним зобов`язань за Контрактом, проти обставин чого Відповідач не заперечує, однак просить зменшити заявлену до стягнення суму неустойки.
8.2.          Правовідносини із застосування неустойки (штрафних санкцій) за невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, правила її застосування, умови зменшення її розміру врегульовані положеннями Господарського кодексу України (далі - ГК України) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
8.3.          Згідно з приписами частини першої статті 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Неустойка має подвійну правову природу - є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Водночас застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
8.4.          Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Згідно з частиною другою статті 233 цього Кодексу, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. 
8.5.          Частиною третьою статті 551 ЦК України також унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Положення частини третьої статті 551 ЦК України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.
8.6.          Отже, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України), господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
У цьому висновку суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).
8.7.          Поряд з цим у вирішенні судом про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду належить брати також до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання.
У цьому висновку суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18.
При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.
8.8.          Отже, для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. 
Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
Водночас закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
8.9.          У зв`язку з цим Суд зазначає про таке. Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.
За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).
За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань. 
8.10.          Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
У наведених висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18. 
8.11.          Враховуючи викладене, встановлені судам обставини:
-           щодо перерахування Відповідачем Позивачу основної суми боргу - різниці між сумами отриманої Відповідачем попередньої оплати за Контрактом над фактичними його витратами на поставку продукції за цією угодою (пункт 4.6);
-           здійснення Відповідачем у 2016 році поставки Позивачу всього обсягу замовлених ним за Контрактом виробів, відсутність претензій з боку замовника (Позивача) до цих виробів, що також зарекомендували себе під час використання в умовах бойових дій (пункт 4.7);
-          а також незазначення Позивачем та невстановлення судами обставин щодо наявності та розміру збитків, завданих Відповідачем Позивачу як внаслідок несвоєчасного виконання основного обов`язку за Контрактом - з поставки замовлених виробів (пункт 4.1), так і внаслідок невиконання похідного обов`язку за Контрактом  (пункт 4.1) - повернення Позивачу різниці між сумами отриманої від нього Відповідачем попередньої оплати за Контрактом над фактичними витратами на поставку продукції за цією угодою (пункт 4.4);
Суд погоджується з висновками апеляційного суду в оскаржуваній постанові щодо наявності підстав для закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення основної суми боргу та з висновками про часткове врахування у спірних правовідносинах вимог в заяві Відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій і про наявність підстав для зменшення заявленої Позивачем до стягнення суми штрафних санкцій та пені до розміру, що задоволений згідно з оскаржуваною постановою.
Суд також враховує, що Відповідач також як і Позивач має особливий статус, оскільки відповідно до статуту створене шляхом перетворення державного підприємства, переданим в управління ДК   "Укроборонпром", яке в силу статті 16 Закону України "Про оборону України", приймає та виконує доведені до нього в установленому законодавством порядку державні замовлення, виконують передбачені законодавством обов`язки у сфері оборони тощо. З   початком особливого періоду підприємство займається ремонтом військової техніки, а в умовах воєнного стану основним завданням є забезпечення безперебійного та стабільного функціонування підприємств оборонно-промислового комплексу та належне забезпечення потреб сил безпеки і сил оборони необхідним озброєнням та військовою технікою, підвищення обороноздатності держави під час збройної агресії російської федерації (пункт 4.8). 
8.12.          Дійшовши наведених висновків, Суд погоджується з аргументами Відповідача (пункт 7.2) та відхиляє протилежні аргументи скаржника (пункт 6.1) та Прокурора (пункт 7.1).
При цьому, відхиляючи аргументи скаржника (пункт 6.1), Суд вважає за необхідне додати, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій:
Аналіз висновків Верховного Суду стосовно підстав для зменшення розміру пені, зокрема у справах, на які послався скаржник (пункт 6.1) дозволяє Суду стверджувати, що з них не можна виокремити умови їх застосування окремо від специфічних обставин тих справ і застосувати у цій справі.
Верховний Суд не формулював у відповідних справах висновків, які б певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у питаннях зменшення розміру пені так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним. Тому відсутні підстави вважати, що у тих випадках, коли Верховний Суд дійшов висновку про відсутність порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права при реалізації судами власної дискреції, Верховний Суд зробив висновок про те, що тільки такий варіант реалізації дискреції слід вважати законним.
Такий висновок сформульований в ухвалі Верховного Суду від 02.06.2020 у справі № 911/1825/19.
8.13.          А тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови, висновки в якій зроблені відповідно до норм законодавства, а також відповідно до встановлених на підставі доказів у справі обставин справи, тоді як скаржник не довів порушення цим судом норм матеріального і процесуального права та не спростував відповідних висновків.
У зв`язку з викладеним та з урахуванням положень пункту 1 частини першої статті 308 та статті 309 ГПК України, оскільки заявлені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК   України, не знайшли свого підтвердження, касаційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає залишенню без змін як законна та обґрунтована.
8.14.          Дійшовши висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги та залишення без змін оскаржуваного судового рішення, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
1.          Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
2.          Постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2022 у справі №   914/3231/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя                                                                      О.В. Васьковський
Судді                                                                                          О.О. Банасько 
                                                                                          В.Я. Погребняк