ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року 
м. Київ

cправа №  916/3610/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:       Баранця О. М. - головуючого, Кондратової І. Д., Кролевець О. А.,
за участю секретаря судового засідання Низенко В. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Одеської області
у складі судді Бездолі Ю. С. 
від 27 вересня 2022 року
та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Філінюк І. Г., Аленіна О. Ю., Ярош А. І.,
від 16 травня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 
до Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів",
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 
1) ОСОБА_3 ;
2) ОСОБА_4 ;
3) ОСОБА_1 ,
про визнання недійсними та скасування рішень,

за участю представників: 
від позивача: не з`явилися
від відповідача: не з`явилися
від третіх осіб:            1) не з`явилися
                               2) не з`явилися
                               3) не з`явилися

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог.
У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" про визнання недійсними та скасування рішень позачергової конференції Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів", оформлених протоколом № 1Р від 26 жовтня 2020 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні рішення були прийняті на позачерговій конференції Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів", що була проведена з порушенням вимог статуту цієї громадської організації та Закону України "Про громадські об`єднання", а саме: неповноважними делегатами, які не були членами громадської організації та у порядку, встановленому статутом організації, не обиралися делегатами на цю конференцію за рішенням зборів організації по причалам. За твердженням позивача спірні рішення позачергової конференції порушують його права як члена Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів", зокрема права на участь в обранні делегатів на конференцію.
2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.
Громадська організація "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" (далі по тексту - Організація, Громадська організація) - добровільне об`єднання фізичних осіб, створене для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема спортивних, екологічних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів своїх членів. 
Рішенням конференції Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів", оформленим протоколом №  1/2014 від 20 грудня 2014 року затверджено у новій редакції статут Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" (далі по тексту - статут).
Згідно з пунктами 2.1., 3.1. - 3.3. статуту Громадська організація "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" створена з метою здійснення та захисту прав і свобод її членів, задоволення їх суспільних інтересів, пов`язаних із оздоровленням, відпочинком та зайняттям аматорським рибальництвом. Членами організації можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, досягли вісімнадцяти років, визнають мету (цілі) організації та цей статут. При прийнятті в організацію її члену у користування надається місце на території одного з причалів організації. Набуття членства в організації є добровільним. Прийняття в члени організації здійснюється у порядку, встановленому цим статутом, на підставі письмової заяви особи, яка бажає набути членство, за наявності письмового клопотання, оформленого відповідно до цього статуту.
Відповідно до пункту 3.10. статуту члени організації обліковуються за причалами, на території яких їм надане місце для розміщення належного їм майна (будинків для тимчасового проживання, зберігання плавзасобів та іншого майна).
За змістом пункту 3.12. статуту члени організації мають право, зокрема: приймати участь в управлінні організацією шляхом прийняття участі у формуванні вищого статутного органу управління та/або шляхом прийняття участі у роботі статутних органів організації, до складу яких їх обрано (включено); обирати та бути обраними до складу статутних органів організації; вільно обговорювати питання, пов`язані із діяльністю організації, її посадових і службових осіб, відокремлених підрозділів, статутних органів, їх членів, членів організації, вносити пропозиції, виступати з конструктивною критикою; приймати участь у заходах, які проводить організація; мати вільний доступ до інформації про діяльність організації у тому числі про прийняті нею рішення та здійснені заходи.
Згідно з пунктами 4.1. - 4.8. статуту в організації створюються та діють такі статутні органи: керівні статутні органи та статутний орган контролю. 
До керівних органів належать: 
- вищий керівний орган (вищий орган управління) - конференція; 
- центральний постійнодіючий орган управління - рада; 
- виконавчий орган - директор. 
Органом контролю є ревізійна комісія. Статутні органи можуть бути колегіальними та одноособовими. Всі статутні органи, окрім виконавчого, є колегіальними. Статутні органи утворюються та здійснюють свою діяльність у відповідності до цього статуту та чинного законодавства України. Членами статутних органів, окрім виконавчого органу, можуть бути виключно члени організації. Формування статутних органів організації здійснюється шляхом обрання (включення) осіб до складу цих органів та відкликання (виключення) осіб зі складу цих органів.
Відповідно до пунктів 4.12., 4.14., 4.15. статуту повноваження членів вищого статутного органу припиняються одноразовим прийняттям ними участі у роботі цього органу. Колегіальні статутні органи проводять свою роботу у формі засідань, у яких приймають участь всі члени цих органів. Колегіальні статутні органи правомочні приймати рішення у разі, коли в їх роботі приймають участь більше половини членів цих органів.
Згідно з пунктом 4.26. статуту членами вищого керівного органу є делегати, які обираються від кожного з причалів з числа членів організації, яких закріплено за цими причалами. Обрання делегатів здійснюється на зборах членів організації, яких закріплено за відповідними причалами. Обрання делегатів від причалів здійснюється загальними зборами членів організації, яких закріплено за причалами (загальні збори на причалах) або зборами окремих членів організації, яких закріплено за цими причалами (далі - збори окремих членів організації на причалах). Рішення про проведення зборів окремих членів організації на причалах приймається радою організації. Загальні збори на причалі правомочні приймати рішення про обрання делегатів за умови, що в їх роботі приймають участь більше половини членів організації, які обліковуються за відповідним причалом. Збори окремих членів організації на причалі правомочні приймати рішення за умови, що в їх роботі приймають участь більше п`ятдесяти членів організації від відповідного причалу. Збори на причалах правомочні обирати делегатів за квотою - один делегат від п`ятдесяти присутніх на відповідних зборах членів організації. Обрання делегатів проводиться шляхом відкритого голосування за принципом один член організації - один голос. Кожний член організації може прийняти участь в роботі одних зборів з обрання делегатів на відповідну Конференцію та віддати свій голос лише за одного делегата. Рішення про обрання делегатів від причалів приймається простою більшістю голосів, членів організації, присутніх на відповідних зборах. Списки обраних делегатів разом із відповідними протоколами передаються до виконавчого органу не пізніше десяти днів з дня проведення зборів на причалах. Рішення зборів на причалах оформлюються протоколами, які підписуються керівниками відповідних причалів та секретарями зборів, які обираються на відповідних зборах. Делегати обираються на одну конференцію. Прийняттям участі у роботі конференції повноваження делегатів припиняються.
Згідно з пунктами 4.27.1. - 4.27.11. статуту конференція є зборами всіх делегатів, обраних від всіх причалів. Конференції можуть бути черговими та позачерговими. Чергові конференції проводяться один раз на п`ять років. Позачергові конференції можуть проводитись у будь-який час на вимогу: не менше ніж десяти відсотків від загальної кількості членів організації; ради організації; директора; ревізійної комісії. Особи (органи), які ініціюють скликання позачергової конференції, вживають заходи з обрання делегатів, формують порядок денний, організовують її проведення та повідомляють делегатів про дату, час та місце проведення. Конференції скликаються не пізніше ніж за тридцяти днів до дати їх проведення. Про скликання Конференцій всі делегати повідомляються персонально. У повідомленні про скликання Конференцій зазначається: дата, час та місце її проведення та порядок денний, що пропонується. Повідомлення надсилаються кожному делегатові поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або надаються особисто під розписку. Перелік питань порядку денного чергових Конференцій формується Радою організації. Перелік питань порядку денного позачергових Конференцій формується особами (органами), які ініціюють їх скликання. Порядок денний Конференцій остаточно визначається за їх рішеннями. Питання, запропоновані особами, які відповідно до цього статуту прийняли рішення про проведення позачергових Конференцій, розглядаються на цих Конференціях обов`язково. Для роботи Конференцій обирається голова та секретар. Конференції можуть вирішувати будь-які питання діяльності організації, у тому числі й питання, вирішення яких віднесено до компетенції інших органів організації. 
Відповідно до пункту 5.2.3. статуту статутний орган правомочний приймати рішення у разі, коли у його роботі беруть участь більше половини членів, які входять до складу цього органу.
За змістом пункту 6.1.11. статуту результати роботи (засідань) колегіальних статутних органів оформлюються протоколами, у яких зазначаються, зокрема, рішення, що прийняті.
Згідно з пунктами 6.2. - 6.3. статуту протокол засідання статутного органу підписується головуючим та секретарем засідання. До протоколу додається реєстр осіб, що брали участь у засіданні, у якому ці особи розписуються.
Відповідно до наказу Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" № 45 від 25 липня 2017 року ОСОБА_2 був включений до списку членів цієї Громадської організації по причалу № 114 "Бугово".
26 жовтня 2020 року відбулася позачергова конференція Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів", результати проведення якої оформлені протоколом № 1 Р від 26 жовтня 2020 року.
За змістом зазначеного протоколу конференція була скликана, як позачергова; делегати повідомлені належним чином згідно зі статутом Громадської організації, а саме: особисто під розпис, що відображено у реєстрі повідомлень та поштою; для участі у Конференції був обраний 21 делегат; відповідно до реєстру осіб (делегатів), які брали участь у роботі позачергової Конференції Громадської організації, на Конференції були присутні 16 делегатів.
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії реєстру осіб (делегатів), які брали участь у роботі позачергової Конференції Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" від 26 жовтня 2020 року, у позачерговій Конференції взяли участь такі делегати: від причалу № 133 - ОСОБА_1 ; від причалу № 137 - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; від причалу № 114 - ОСОБА_7 ; від причалу № 195 - ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; від причалу № 611 - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_27; від причалу №137 - ОСОБА_17 .
У протоколі позачергової конференції Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" № 1 Р від 26 жовтня 2020 року також зазначено про те, що повноваження делегатів підтверджуються протоколами зборів членів Громадської організації на причалах, а Конференція є правомочною приймати рішення, оскільки у її роботі присутні більше ніж половина делегатів: 16 із 21; пропозиція була внесена вноситься на голосування, за результатом якого проголосували "за" - одностайно та вирішили вважати позачергову Конференцію Громадської організації від 26 жовтня 2020 року правомочною.
За результатами голосування делегатів Конференції був затверджений наступний порядок денний Конференції: 
1) формування складу Ради організації; 
2) обрання директора організації; 
3) формування складу Ревізійної комісії організації; 
4) про державну реєстрацію змін до відомостей про організацію;
5) інше.
За результатом голосування з питань порядку денного були прийняті рішення, оформлені протоколом позачергової конференції Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" № 1 Р від 26 жовтня 2020 року, а саме:
- по першому питанню порядку денного: припинити повноваження попереднього складу Ради Організації. Обрати до складу Ради Організації: від причалу № 114 "Бугово" ОСОБА_7 , ОСОБА_18 , резервним членом Ради - ОСОБА_19 ; від причалу № 133 "Зелений мис": ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , резервним членом Ради - НОМЕР_1; від причалу № 137 "Маяк": ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , резервним членом Ради - ОСОБА_25; від причалу № 195 "Ярмарочна": ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , резервним членом Ради - НОМЕР_2; від причалу № 611 "Хаджибей-2": ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , резервним членом Ради ОСОБА_26;
- по другому питанню порядку денного вирішили: обрати директором Громадської організації Новосельського В`ячеслава Миколайовича з 26 жовтня 2020 року, визначити ОСОБА_4 особою, яка може вчиняти дії вій імені Громадської організації, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації та інше (підписантом); 
- по третьому питанню порядку денного вирішили: обрати до складу Ревізійної комісії Громадської організації від: причалу № 114 "Бугово" ОСОБА_22 ; причалу № 133 "Зелений мис" ОСОБА_23 ; причалу № 137 "Маяк" ОСОБА_17 ; причалу № 195 "Ярмарочна" ОСОБА_28; причалу № 611 "Хаджибей-2" ОСОБА_29;
- по четвертому питанню порядку денного вирішили: провести державну реєстрацію змін до відомостей про організацію, які відбулись у зв`язку із прийняттям Конференцією відповідних рішень; визначити ОСОБА_1 особою, яка має право представляти організацію для здійснення відповідних реєстраційних дій.
У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" про визнання недійсними та скасування зазначених рішень позачергової конференції Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів", оформлених протоколом № 1Р від 26 жовтня 2020 року.
3. Короткий зміст оскаржуваних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх ухвалення.
Господарський суд Одеської області рішенням від 27 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16 травня 2023 року, ухваленою за результатом нового розгляду справи, позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнив повністю: визнав недійсним рішення позачергової Конференції Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів", оформлені протоколом № 1Р від 26 жовтня 2020 року. Стягнув з Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" на користь ОСОБА_2 2  270,00 грн судового збору.
Господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що:
- спір у цій справі відноситься до юрисдикції господарського суду;
- спірні рішення є недійсними, оскільки були прийняті на позачерговій Конференції Громадської організації, проведеної з порушенням порядку її скликання, спірні рішення були прийняті неповноваженими делегатами, які не обиралися делегатами у спосіб, передбачений статутом Громадської організації;
- у матеріалах справи відсутні докази прийняття рішень про проведення зборів членів організації на причалах по обранню делегатів на Конференцію, що відбулася 26 жовтня 2020 року, а наявний в матеріалах справи реєстр осіб (делегатів), які брали участь у роботі позачергової Конференції Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" від 26 жовтня 2020 року, не містить відомостей, яким чином здійснювалось обрання делегатів по кожному із причалів, відомостей про проведення загальних зборів членів організації, яких закріплено за причалами; 
- спірні рішення порушують права позивача, як члена Громадської організації, на участь в управління справами організації, оскільки позивач станом на дату прийняття спірних рішень був членом Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів". При цьому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що факт припинення членства позивача в Громадський організації є недоведеним, оскільки рішення Ради Громадської організації про припинення членства ОСОБА_2 (позивача у справі) в Громадській організації, оформлене протоколом від 22 жовтня 2020 року, було прийняте за відсутності кворуму Ради.
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги.
У касаційній скарзі третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 27 вересня 2022 року та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16 травня 2023 року, а справу №  916/3610/21 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
5. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.
Як на підстави касаційного оскарження зазначених судових рішень скаржник послався на пункти 1 та 4 абзацу 1 частини другої статті 287 та пункт 4 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України та зазначив про те, що суди попередніх інстанцій:
- порушили частини першу, другу та четверту статті 91 Господарського процесуального кодексу України, не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування цієї норми процесуального права, викладені у постановах від 25 січня 2022 року у справі № 925/677/20 та від 26 вересня 2022 року у справі № 5026/886/2012, прийняли до уваги докази, які не засвідчені належним чином в порядку, встановленому чинним законодавством, а саме: пунктами 5.26., 5.27. Національного стандарту «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003);
- порушили частину другу статті 4 Господарського процесуального кодексу України та неправильно застосували частину першу статті 15 Цивільного кодексу України, а також порушили частину першу статті 14 та частину другу статті 237 Господарського процесуального кодексу України, не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм права про наявність саме у членів громадської організації та її керівних органів права на оскарження рішення вищого статутного органу організації та про відсутність у суду повноважень надавати оцінку рішенню статутного органу громадської організації, яке не є предметом спору у відповідній справі, викладені у постанові від 06 вересня 2022 року у справі № 916/451/21. За твердженням скаржника суди дійшли помилкового висновку про те, що позивач станом на дату прийняття спірних у цій справі рішень був членом Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів", з огляду на що дійшли помилкового висновку про порушення його прав спірними рішеннями. Крім того, скаржник зазначає про те, що суд апеляційної інстанції помилково надав оцінку законності рішення Ради Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" від 22 жовтня 2020 року про припинення членства позивача в Громадській організації, оскільки зазначене рішення не є предметом спору у цій справі, а суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог та залишив поза увагою те, що легітимність цього рішення презюмується. 
6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Сторони у справі та треті особи -1 та -2 відзивів на касаційну скаргу не надали.
Позиція Верховного Суду
7. Оцінка аргументів учасників справи і висновків місцевого господарського суду та суду апеляційної інстанцій.
Верховний Суд, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. 
У частині другій статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено осіб, які мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До таких осіб зазначена норма відносить юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, фізичних осіб, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.
У статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік справ, що відносяться до юрисдикції господарських судів. Відповідно до частини першої зазначеної статті Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.
За змістом частин першої - третьої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).
Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.
Згідно зі статтею 2 Господарського кодексу України учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності. 
Відповідно до частин першої та другої статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є зокрема господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку. 
Згідно зі статтею 80 та частиною першою статті 83 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах - встановлених законом.
Відповідно до частин першої та п`ятої статті 112 Господарського кодексу України підприємством об`єднання громадян, релігійної організації є унітарне підприємство, засноване на власності об`єднання громадян (громадської організації, політичної партії) або власності релігійної організації для здійснення господарської діяльності з метою виконання їх статутних завдань. 
Підприємство об`єднання громадян, релігійної організації діє на основі статуту і є юридичною особою, здійснюючи свою діяльність на праві оперативного управління або господарського відання відповідно до вимог цього Кодексу.
Відповідно до пункту 10 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України до юрисдикції господарських судів відносяться, зокрема справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.
Як вбачається спірні у цій справі правовідносини виникли між фізичною особою - ОСОБА_2 та Громадською організацією "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" щодо оскарження рішення керівного органу зазначеної громадської організації - конференції, оформленого протоколом № 1Р від 26 жовтня 2020 року. Звертаючись із зазначеним позовом, позивач послався на те, що він є членом зазначеної організації, а спірні рішення конференції порушують його права як члена організації на участь в управлінні справами громадської організації.
Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідно до наказу Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» № 45 від 25 липня 2017 року позивач - ОСОБА_2 є членом Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів», причал № 114 «Бугово». Разом з цим суди також встановили, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_24 заперечує членство позивача в зазначеній громадській організації, на підтвердження чого надала суду копію витягу з протоколу засідання ради Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» від 22 жовтня 2020 року про виключення ОСОБА_2 з членів зазначеної громадської організації з 22 жовтня 2020 року за несплату членських внесків та інших обов`язкових платежів на підставі пункту 6 частини шостої розділу 3 Статуту Громадської організації.
З оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги дійшли висновку про те, що позивач - ОСОБА_2 є членом Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів», причал № 114 «Бугово», а оспорювані ним рішення конференції цієї громадської організації порушують його права як члена організації на участь в управлінні справами громадської організації.
При цьому, місцевий господарський суд виходив з того, що обставини припинення членства позивача в Громадській організації спростовуються наявним у матеріалах справи та наданим відповідачем суду реєстром членів причалу № 144 «Бугово» Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів», в переліку якого значиться позивач.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду про те, що факт припинення членства позивача в Громадський організації є недоведеним, проте, виходив з інших доказів. Суд апеляційної інстанції дослідив рішення Ради Громадської організації про припинення членства ОСОБА_2 (позивача у справі) в Громадській організації, оформлене протоколом від 22 жовтня 2020 року, та встановив, що це рішення було прийняте за відсутності кворуму Ради, з огляду на що дійшов висновку про те, що таке рішення не приймалося. 
Однак, Верховний Суд вважає зазначені висновки судів передчасними та такими, що зроблені з порушенням норм процесуального права, без належного дослідження наявних в матеріалах справи доказів та обставин того, чи був позивач станом на дату прийняття спірних рішень конференції Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів від 26 жовтня 2020 року її дійсним членом.
Як вбачається з оскаржуваного рішення висновок місцевого господарського суду про те, що позивач є членом Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» ґрунтується лише на єдиному доказі - наявному в матеріалах справи наданому відповідачем суду реєстрі членів причалу № 144 «Бугово» Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів», в переліку якого значиться позивач.
У матеріалах справи дійсно наявний реєстр членів причалу № 144 «Бугово» станом на 01 жовтня 2020 року (2-й том справи, а.с. 130 - 141).  
Однак, місцевий господарський суд, взявши до уваги зазначений доказ, залишив поза увагою та не встановив з достовірністю обставину щодо дати складання зазначеного реєстру і, як наслідок, не з`ясував достовірність зазначених у цьому реєстрі відомостей станом на 26 жовтня 2020 року - дату прийняття спірних у цій справі рішень конференції Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів». Не з`ясував наведеного і суд апеляційної інстанції.
Крім того, місцевий господарський суд взагалі не врахував інший наявний в матеріалах справи доказ, наданий третьою особою у справі - ОСОБА_3 : витяг з протоколу засідання Ради Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» від 22 жовтня 2020 року про припинення з 22 жовтня 2020 року членства ОСОБА_2 в Громадській організації (виключення з членів Громадської організації). Місцевий господарський суд не надав належну оцінку зазначеному доказу.  
Натомість суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, взяв до уваги зазначений витяг з протоколу засідання Ради Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» від 22 жовтня 2020 року про припинення з 22 жовтня 2020 року членства в Громадській організації (виключення з членів Громадської організації) ОСОБА_2. При цьому, суд апеляційної інстанції встановив та дійшов висновку про те, що на засідання Ради Громадської організації, що відбулася 22 жовтня 2020 року, були присутні лише три повноважні члени Ради та на засіданні був відсутній кворум, що унеможливило прийняття жодних рішень на засіданні ради.
Щодо зазначених висновків суду апеляційної інстанції Верховний Суд зазначає про таке.
Згідно з частиною першою статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.
Відповідно до частини другої статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.
Предметом позову у цій справі, що переглядається, є вимога про визнання недійсними та скасування рішень позачергової конференції Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів", оформлених протоколом № 1Р від 26 жовтня 2020 року. 
Вимога про визнання недійсними рішень Ради Громадської організації від 22 жовтня 2020 року у межах даної справи не заявлялася.
З огляду на викладене у суду апеляційної інстанції були відсутні підстави для надання правової оцінки рішенню Ради Громадської організації від 22 жовтня 2020 року, оформленому протоколом від 22 жовтня 2020 року. Суд апеляційної інстанції, надавши оцінку зазначеному рішенню, фактично вийшов за межі заявлених позовних вимог у цій справі, що переглядається, чим порушив частину першу статті 14 та частину другу статті 237 Господарського процесуального кодексу, про що правильно зазначив скаржник у касаційній скарзі.
При цьому, Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, те, що легітимність рішень органу управління громадської організації презюмується.
Закон виходить з презумпції легітимності рішень органів управління юридичної особи, тобто такі рішення вважаються такими, що відповідають закону, якщо судом не буде встановлене інше.
Подібні висновки Верховного Суду викладені у постанові від 06 вересня 2022 року у справі № 916/451/21, на яку обґрунтовано послався скаржник в касаційній скарзі, а також у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі №  910/12317/18.
Верховний Суд також зазначає про те, що існування презумпції прямо випливає з правової природи таких рішень, які є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами) та не можуть за будь-яких підстав автоматично вважатися недійсними за відсутності відповідного судового рішення. До моменту визнання рішення недійсним в судовому порядку юридична сила такого рішення не може ставитися під сумнів.  
У практиці Верховного Суду усталеним є підхід, що оскільки ненормативні акти, якими є і рішення органів управління юридичної особи, є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, вони не можуть бути скасовані чи змінені органами управління юридичної особи після їх виконання. Зокрема подібні висновки Верховного Суду викладені у пункті 4.7. постанови від 06 лютого 2020 року у справі №  912/712/19.
Така позиція є правильною, оскільки у протилежному випадку можливість безперешкодного скасування органами управління юридичної особи власних рішень могла б призвести до порушення нормальної діяльності юридичної особи та заблокувати її функціонування. Отже, презумпція легітимності, яка закріплює обов`язковість та дійсність рішень органів управління товариств, покликана сприяти правовій визначеності у діяльності юридичної особи.
Однак, ні місцевий господарський суд, ні суд апеляційної інстанції не врахували наведеного, не врахували висновки Верховного Суду щодо презумпції легітимності рішень органів управління юридичної особи.
При цьому Верховний Суд зазначає про те, що суди попередніх інстанцій не дослідили належним чином рішення Ради Громадської організації від 22 жовтня 2020 року про виключення ОСОБА_2 (позивача у цій справі) з членів Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів", на надали належну оцінку цьому рішенню. Суди в порушення статті 237 Господарського процесуального кодексу України не встановили, чи оскаржувалося зазначене рішення в судовому порядку, чи визнавалося рішення судом недійсним. Суди не з`ясували позицію сторін у справі та третіх осіб -2 та -3 у справі щодо зазначеного рішення та щодо обставин виключення позивача з членів Громадської організації. Оскаржувані рішення та постанова судів попередніх інстанцій в порушення частини четвертої статті 238 Господарського процесуального кодексу України не містять мотивів оцінки аргументів усіх учасників справи щодо зазначеної обставини та доказу, який цю обставину підтверджує, - рішення Ради Громадської організації від 22 жовтня 2020 року (витяг з протоколу засідання ради).
З огляду на викладене обставини того, чи був позивач у цій справі - ОСОБА_2 станом на 26 жовтня 2020 року - дату прийняття спірних рішень позачергової конференції Громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" дійсним членом цієї Громадської організації, не були з достовірністю встановлені судами попередніх інстанцій. Як наслідок суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про наявність порушеного права позивача як члена Громадської організації на участь в її управлінні справами, що підлягає судовому захисту у межах цієї справи.
Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина друга статті 15 Цивільного кодексу України).
Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 922/1500/18, від 15 серпня 2019 року у справі №  1340/4630/18, від 28 листопада 2019 року у справі № 918/150/19, від 26 січня 2022 року у справі № 921/787/20, від 14 червня 2022 року у справі №  904/3870/21, від 13 вересня 2022 року у справі № 918/1222/21.
Відповідно до частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України межі розгляду справи судом касаційної інстанції не дають суду касаційної інстанції права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішеннях судів чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.
Встановлення зазначених обставин, оцінка доказів виходить за межі розгляду справи в суді касаційної інстанції та є підставою для скасування рішення місцевого і постанови апеляційного господарських судів з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Разом з цим Верховний Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на те, що суди попередніх інстанцій порушили частини першу, другу та четверту статті 91 Господарського процесуального кодексу України та прийняли до уваги докази, які не засвідчені належним чином в порядку, встановленому чинним законодавством, а саме: пунктами 5.26., 5.27. Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 7 квітня 2003 року, (ДСТУ 4163-2003). З огляду на викладене суд касаційної інстанції зазначає про те, що вимоги до процесуальних документів і додатків до них визначає процесуальний закон, а не Національний стандарт України, затверджений Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики. Правила проставлення відмітки про засвідчення копії документа, визначені у пункті 5.27. ДСТУ 4163-2003, не поширюються на засвідчення копій документів, які учасники справи подають до суду. Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у пункті 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18.
З огляду на викладене Верховний Суд відхиляє зазначені доводи скаржника.
8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 Господарського процесуального кодексу України).
З огляду на те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права та порушили норми процесуального права, не встановили усі фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи те, що заявлені скаржником підстави касаційного оскарження судових рішень у цій справі є обґрунтованими, Верховний Суд, враховуючи межі розгляду справи в суді касаційної інстанції, дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду Одеської області від 27 вересня 2022 року та постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 16 травня 2022 року у цій справі підлягають скасуванню, а справа № 916/3610/21 - передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. 
При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене вище, вжити усі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, перевірити надані усіма учасниками справи докази та доводи, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, дати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами чинного законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.
9. Судові витрати.
Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 315 Господарського процесуального кодексу України у резолютивній частині постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Згідно з частиною чотирнадцятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи те, що судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа передається на новий розгляд до місцевого господарського суду, розподіл судових витрат у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Одеської області від 27 вересня 2022 року та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16 травня 2022 року у справі № 916/3610/21 скасувати.
3. Справу №  916/3610/21 передати на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.
4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. Баранець

Судді                                                                                                    І. Кондратова

          О. Кролевець