УХВАЛА

14 липня 2023 року 
м. Київ

cправа №  910/12955/20 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Кібенко О.Р.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023
у справі за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
до відповідачів:
1)           ОСОБА_4 ,
2)           ОСОБА_3 ,
3)           ОСОБА_5 ,
4)           ОСОБА_6 ,
5)           ОСОБА_7 ,
6)           ОСОБА_8 ,
7)           ОСОБА_2 ,
8)           ОСОБА_9 ,
9)           ОСОБА_1 ,
10)           ОСОБА_10 
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 
1)          Публічного акціонерного товариства "ПЛАТИНУМ БАНК",
2)          Національного банку України
про солідарне стягнення 1 477 708 016,17 грн,
ВСТАНОВИВ:
1.          Господарський суд міста Києва рішенням від 18.01.2023 у задоволенні позову відмовив.
2.          Північний апеляційний господарський суд постановою від 12.06.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2023 скасував та ухвалив нове - про задоволення позову. Стягнув солідарно з відповідачів заподіяну Публічному акціонерному товариству "ПЛАТИНУМ БАНК" та його кредиторам шкоду в розмірі 1 477 708 016,17 грн на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
3.          30.06.2023 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 у якій просять її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
4.          Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху з огляду на таке.
5.          Частиною 2 ст.292 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) передбачено, що якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, передбачених ст.290 цього Кодексу, то така скарга залишається без руху.
6.          Відповідно до п.5 ч.2 ст.290 ГПК у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) ст.287 цього Кодексу підстави (підстав).
7.          Відповідно до ч.2 ст.287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 ст.310 цього Кодексу.
8.          У разі подання касаційної скарги на підставі п.1 ч.2 ст.287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абз.2 п.5 ч.2 ст.290 цього Кодексу).
9.          У цьому випадку необхідно чітко вказати: 
норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні; 
навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;
навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;
обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.
10.          У разі подання касаційної скарги на підставі п.2 ч.2 ст.287 ГПК в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абз.3 п.5 ч.2 ст.290 цього Кодексу). Скаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.
11.          У разі подання касаційної скарги на підставі п.2 ч.2 ст.287 ГПК в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абз.3 п.5 ч.2 ст.290 цього Кодексу). Скаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.
12.          Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого п.3 ч.2 ст.287 ГПК, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає непогодження із ним.
13.          Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі п.4 ч.2 ст.287 ГПК, необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами 1, 3 ст.310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.
14.          При цьому, необхідно враховувати, що за змістом п.1 ч.3 ст.310 ГПК відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч.2 ст.287 цього Кодексу.
15.          Системний аналіз наведених положень ГПК дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 ст.287 ГПК, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) ч.2 ст.287 ГПК як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
16.          Процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та / або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) ст.287 ГПК, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.
17.          Обґрунтовуючи подібність правовідносин, як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1- 3 ч.2 ст.287 ГПК, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.
18.          Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин потрібно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів (пункти 25, 26, 31 постанови від 12.10.2021 у справі №233/2021/19). 
19.          У касаційній скарзі скаржники зазначають, що:
-          незважаючи на скасування постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 910/11027/18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18, саме на висновках останньої побудовано мотивацію постанови Північного апеляційного господарського суду; аргументи постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №910/12930/18, від 25.07.2022 у справі №922/2860/18 ґрунтуються на правовій позиції діючої на той час постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.05.2021 у справі №910/11027/18 (сторінки 5, 6, 7 скарги);
-          необґрунтованим є посилання суду апеляційної інстанції на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №911/2129/17, від 04.12.2018 у справі №910/21493/17, від 23.01.2018 у справі №753/7281/15-ц (сторінки 6, 7 скарги); 
-          Північний апеляційний господарський суд проігнорував правовий висновок, викладений у п.124 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №910/12930/18 щодо предмету доказування (с.18 скарги);
-          апеляційний суд взагалі не взяв до уваги та не надав оцінку доказам як щодо причин виникнення проблем з погашенням кредитів, так й вжиття у 2015 - 2017 роках ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належних заходів для погашення боржниками кредитів, виданих задовго до їх призначення на посади у цьому банку (сторінки 16, 17 скарги).
20.          Окрім цього, скаржники посилаються на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 29.05.2019 у справі №922/2843/19, від 27.09.2022 у справі №904/3864/21 (с.10 скарги), від 15.03.2023 у справі №910/12919/21 (с.11 скарги), від 16.03.2023 у справі №910/147/22 (с.12 скарги).
21.          Скаржники також зазначають про відсутність висновків Верховного Суду щодо можливості застосування принципу вірогідності доказів у разі ненадання їх на виконання ухвали суду власне самим позивачем (сторінки 15, 16 скарги), щодо можливості Фонду гарантування вкладів фізичних осіб самостійно визначати коло відповідачів у позовних заявах в порядку ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тим більш на стадії судового розгляду клопотати про залишення позовних вимог без розгляду (сторінки 20, 21 скарги).
22.          Однак скаржники не вказали конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) ст.287 ГПК, із посиланням на відповідний пункт (пункти) ч.2 цієї статті (зокрема не посилаються й на пункти 1, 3, 4 ч.2 ст.287 ГПК).
23.          Верховний Суд пропонує скаржникам зазначити (уточнити) підстави касаційного оскарження та навести належні обґрунтування щодо таких, - у відповідності до вимог ГПК, які описані, зокрема, у пунктах 6-18 цієї ухвали.
24.          Окрім цього, відповідно до п.2 ч.4 ст.290 ГПК до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
25.          Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом "Про судовий збір".
26.          Згідно з ч.1 ст.4 цього Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
27.          Відповідно до п.2 ч.2 ст.4 Закону "Про судовий збір"      ставка судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви майнового характеру, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а з позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
28.          Тобто не менше 2 102 грн та не більше 735 000 грн, оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2020 встановлений у розмірі 2 102 грн, а позов поданий у 2020 році.
29.          За подання касаційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (пп.5 п.2 ч.2 ст.4 Закону "Про судовий збір").
30.          Як вбачається з касаційної скарги, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не погоджуються з постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 у справі, якою позовні вимоги про солідарне стягнення 1 477 708 016,17 грн задоволено повністю.
31.          Враховуючи вимоги касаційної скарги, скаржники при її подачі повинні були сплатити судовий збір у максимально граничній сумі - у розмірі 1 471 400 грн (2 102 грн (1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020) х 350 х 200%) кожен.
32.          Проте, скаржники, відповідно до платіжної інструкції від 29.06.2023 №14049735 ( ОСОБА_3 ), квитанції до платіжної інструкції від 29.06.2023 №66244651 ( ОСОБА_1 ), платіжної інструкції від 29.06.2023 №0.0.3073149854.1 ( ОСОБА_2 ) сплатили по 26 840 грн кожен, тобто на 1 444 560 грн менше від сум судового збору, що підлягає сплаті у цьому випадку.
33.          У касаційній скарзі скаржники просять зменшити розмір судового збору за її подання до 26 840 грн. Клопотання мотивоване тим, що з 05.08.2021 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону "Про судовий збір" в усіх судових інстанціях за подання позовів, предметом яких є відшкодування шкоди (збитків) у порядку, визначеному ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", проте Закон "Про судовий збір" не передбачає таких пільг щодо сплати судового збору для інших учасників справи, що, на думку скаржників, порушує засади господарського судочинства та рівність всіх учасників справи. При цьому скаржники посилаються на статті 3, 55, 129 Конституції України, статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 7, 9 закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.2 ГПК та практику Європейського суду з прав людини, тощо.
34.          Скаржники зазначають, що згідно зі ст.7 Закону "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи становить 2 684 грн; підпункт 1 п.1 ч.2 ст.4 Закону "Про судовий збір" передбачає, що максимальний розмір судового збору з фізичної особи за подання позовної заяви має бути не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; підпункт 7 п.1 ч.2 ст.4 цього Закону встановлює подібному норму, як при сплаті судового збору у господарському судочинстві при поданні касаційної скарги, а саме він дорівнює 200 відсоткам від сплаченого судового збору, який формувався з максимальної суми - не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; отже на сьогодні такий судовий збір при поданні фізичною особою касаційної скарги не може перевищувати 26 840 грн.
35.          Однак такі твердження спростовуються викладеним у пунктах 25-29 цієї ухвали.
36.           Скаржники також звертають увагу на п.1 ч.1 та ч.2 ст.8 Закону "Про судовий збір" і зазначають, розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу та зазначають, що:
-          річний дохід ОСОБА_3 становив 847 567,04 грн, з яких фактично до виплати він отримав 691 490,42 грн (копія довідки про доходи долучається); ОСОБА_3 втратив роботу, тимчасово не працює й не має джерела доходів; 
-          дохід ОСОБА_1 за весь 2022 рік та 5 місяців 2023 року сумарно становить 1 073 499,15 грн, з яких після сплати усіх податків та зборів він фактично отримав 864 166,79 грн; ОСОБА_1 має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_1 (копії довідки про доходи та свідоцтва про народження долучаються);
-           ОСОБА_2 за весь 2022 рік та перший квартал 2023 року, будучи безробітним, отримав дохід в сумі 778,10 грн; має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 (копії відомостей про сум виплачених доходів та свідоцтва про народження долучаються).
37.          Розглянувши клопотання про зменшення розміру судового збору за подання касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з таких підстав.
38.          Відповідно до ч.1 ст.8 Закону "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
39.          Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у ч.1 цієї статті (ч.2 ст.8 Закону "Про судовий збір").
40.          З аналізу ст.8 Закону "Про судовий збір" вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію "суд, враховуючи майновий стан сторони, може…", тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.
41.          Частиною 1 ст.8 Закону "Про судовий збір" прямо передбачено право суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зокрема, саме позивачу - фізичній особі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік, або якщо позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; якщо предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
42.          З огляду на те, що скаржники не є позивачами у справі, предметом позову не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, доводи про наявність підстав для зменшення розміру судового збору відхиляються.
43.          Подібна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 09.06.2023 у справі №910/4149/21, від 07.02.2023, від 27.02.2023 та від 13.03.2023 у справі №927/561/21.
44.          Оскільки скаржники не надали документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, то касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених п.2 ч.4 ст.290 ГПК.
45.          Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ГПК учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно форми та змісту подання касаційної скарги.
46.          Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху.
47.          З огляду на залишення касаційної скарги без руху, клопотання про зупинення виконання оскаржуваного рішення залишається без розгляду до усунення недоліків.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, статтями 4, 8 Закону "Про судовий збір", Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1.          Відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в задоволенні клопотання про зменшення розміру судового збору за подання касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 у справі №910/12955/20.
2.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 у справі №910/12955/20 залишити без руху.
3.          Надати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.
4.          Роз`яснити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                      О. Кібенко