УХВАЛА

30 серпня 2023 року 
м. Київ

cправа №  904/6760/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Кібенко О.Р.- головуючий, Бакуліна С.В., Кролевець О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Шпорт В.В.,
учасника справи -  ОСОБА_1 ,
представників учасників справи:
ОСОБА_1 - ОСОБА_12
Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдінг Компанія "Інтермет" - Кравчук А.С.,
ОСОБА_2 - ОСОБА_13,
ОСОБА_3 - не з`явився,
ОСОБА_4 - не з`явився,
ОСОБА_5 - не з`явився,
Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Метизи" - не з`явився,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдінг Компанія "Інтермет"
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2021 (суддя Ліпинський О.В.) 
та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07.09.2022 (колегія суддів: Верхогляд Т.А., Білецька Л.М., Вечірко І.О.)
у справі за позовом  ОСОБА_1 
до відповідачів:
1)          Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдінг Компанія "Інтермет" (далі - ТОВ "ХК "Інтермет"),
2)           ОСОБА_2 ,
3)           ОСОБА_3 ,
4)           ОСОБА_4 ,
5)           ОСОБА_5 ,
6)          Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Метизи" (далі - ТД "Метизи")
про відшкодування збитків у розмірі 1 706 470,15 грн.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів про стягнення солідарно суми в розмірі 1 706 470,15 грн, яка складається із 542 988,95 грн матеріальних збитків, 1 040 215,27 грн інфляційних втрат, 123 265,93 грн 3% річних.
2.                    Позовні вимоги обґрунтовані тим, що: 
-          у справі №904/10956/16 Велика Палата Верховного Суду встановила факт порушення корпоративних прав позивача, зокрема, права на управління ТОВ "ХК "Інтермет" шляхом участі в загальних зборах учасників товариства від 28.01.2013, про скликання яких позивач не повідомлявся;
-          позивач вважав, що в разі його належного повідомлення про скликання зборів від 28.01.2013, єдиним питанням порядку денного яких був продаж належної товариству виробничої бази, фактично за умисно заниженою вартістю, він, як учасник із часткою в розмірі 3,5% статутного капіталу, яка не має вирішального голосу, мав би можливість скористатися правом виходу з товариства та отримати вартість частки в майні товариства, яка б визначалася з урахуванням дійсної (ринкової) вартості зазначеної виробничої бази; 
-          збитки, спричинені йому внаслідок неповідомлення про скликання загальних зборів та їх порядок денний, становлять вартість частини майна товариства, пропорційній його частці в статутному капіталі, з урахуванням дійсної (ринкової) вартості виробничої бази; 
-          неправомірними є дії ТОВ "ХК "Інтермет" та загальних зборів у складі учасників товариства - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ТД "Метизи", які діяли недобросовісно, визначаючи ціну продажу майна товариства, що в 25 разів нижче від ринкової; 
-          збитками є зменшення вартості частки позивача в статутному капіталі ТОВ "ХК "Інтермет", яка дорівнює проіндексованій різниці між вартістю проданого нерухомого майна за ринковою ціною та фактичною ціною проданого майна, помноженій на частку позивача в статутному капіталі.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3.          Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 18.11.2021, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.09.2022, позов задовольнив повністю.
4.          Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані, зокрема, таким:
-          в поданій позовній заяві про стягнення збитків позивач заявив клопотання про визнання поважними причин пропуску позовної давності, оскільки Велика Палата Верховного Суду у справі №904/10956/16 дійшла висновку, що ОСОБА_1 неправильно обрав спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів: замість визнання неправомірним правочину він мав використати інші способи захисту, перелік яких був наведений у постанові від 03.12.2019; у справі №904/10956/16 позивач звернувся до суду в межах позовної давності;
-          збори учасників ТОВ "ХК "Інтермет" у складі учасників ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ТД "Метизи" 28.01.2013 прийняли рішення про продаж належного товариству нерухомого майна (комплексу будівель та споруд) за ціною 650 000,00 грн;
-          на підставі зазначеного рішення 29.01.2013 директор ТОВ "ХК "Інтермет" уклав відповідний договір купівлі-продажу, за яким об`єкт було відчужено на користь ТОВ "НВФ "Дніпропроект" за визначеною зборами учасників ціною - 650 000,00 грн;
-          для цілей передачі новим власником зазначеного нерухомого майна в іпотеку на користь ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", суб`єкт оціночної діяльності - Товарна біржа "Депорт" 04.03.2013 здійснила оцінку майна, якою визначила, що ринкова вартість вказаного об`єкта нерухомості становить 16 136 970,00 грн, тобто, за тридцять чотири дні після прийняття рішення про продаж майна за 650 000,00 грн, суб`єкт оціночної діяльності визначив, що ринкова вартість відповідного майна становить 16 136 970,00 грн;
-          приймаючи рішення про продаж майна товариства за ціною, яка майже в 25 разів є нижчою від його ринкової вартості, учасники товариства, що голосували за таке рішення, хоча й діяли в межах своїх повноважень, але очевидно не на користь інтересам товариства, тобто, зловживаючи правом, адже фактично використали право голосу в загальних зборах (як складову корпоративного права) з метою, яка є протилежною тій, що переслідує позитивне право; відповідачі діяли недобросовісно, що призвело до суттєвого та необґрунтовано зменшення вартості як активів товариства в цілому, так і вартості частки позивача окремо;
-          внаслідок зловживання відповідачами своїм корпоративним правом, що фактично є тотожним поняттю протиправної поведінки, вартість активів товариства, в тому числі вартість частки позивача в статутному капіталі, зменшилася на суму 15 513 970,00 грн, яка дорівнює різниці між дійсною (ринковою) вартістю майна у 16 163 970,00 грн та ціною, за яку було вирішено продати таке майно - 650 000,00 грн;
-          правильним є розрахунок, за яким зменшення вартості майна позивача (вартості його частки в статутному капіталі ТОВ "ХК "Інтермет") склало 542 988,95 грн (15 513 970,00 грн х 3,5% = 542 988,95 грн);
-          наявні усі елементи складу цивільного правопорушення, зокрема: спільними діями відповідачів, позивачу завдано збитків у вигляді зменшення вартості його майна; наявна протиправна поведінка відповідачів, яка полягає у прийнятті рішення всупереч інтересам товариства; між цими діями та збитками є причинно-наслідковий зв`язок; відповідачі відсутність своєї вини у спричиненні збитків не довели;
-          розрахунок 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст.625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), є арифметично правильним.
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
5.          10.06.2011 Виконавчий комітет Криворізької міської ради зареєстрував ТОВ "ХК "Інтермет" під номером 12271450000012538 . 
6.           ОСОБА_1 є учасником ТОВ "ХК "Інтермет", який володіє часткою у розмірі 700 грн (3,5 % статутного капіталу ТОВ "ХК "Інтермет"), що становить 7 часток та відповідає 70 голосам при голосуванні. Аналогічний розмір частки в статутному капіталі товариства ОСОБА_1 мав на момент проведення загальних зборів товариства від 28.01.2013.
7.          16.03.2012 ТОВ "ХК "Інтермет" (як продавець) та ТОВ "НВФ "Дніпропроект" (як покупець) уклали попередній договір про укладення договору купівлі-продажу, за умовами якого:
-          продавець зобов`язався передати у власність покупця за договором купівлі-продажу комплекс будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - нерухоме майно) (п.1);
-          продаж майна буде вчинено за 650 000,00 грн, в тому числі ПДВ (п.3).
8.          28.01.2013 ТОВ "ХК "Інтермет" провело загальні збори учасників, в яких взяли участь: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ТД "Метизи". ОСОБА_1 участь у цих зборах не приймав.
9.          28.01.2013 загальні збори ТОВ "ХК "Інтермет" прийняли рішення, оформлені протоколом №3, про продаж ТОВ "НВФ "Дніпропроект" за 650 000,00 грн з ПДВ технічної бази (комплекс будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ); право підпису договору купівлі-продажу та підписання всіх необхідних документів вирішили надати директору товариства ОСОБА_7 .
10.          29.01.2013 ТОВ "ХК "Інтермет" (як продавець) та ТОВ "НВФ "Дніпропроект" (як покупець) уклали договір купівлі-продажу комплексу будівель та споруд, за умовами якого:
-          продавець передав (продав), а покупець прийняв (купив) об`єкт нерухомості, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 (п.1);
-          відчужуваний об`єкт має такий опис: комплекс будівель та споруд, а який складається з адміністративної будівлі літ."Д-1", загальною площею 121,8 кв. м, складу металу літ."Е-1" загальною площею 1 420,4 кв. м, навантажувально-розвантажувальної рампи літ."З" загальною площею 172,0 кв. м, естакади літ."К" загальною площею 70,6 кв. м, гаражу "Л" загальною площею 63,7 кв. м, гаражів під №1-5 загальною площею 108,1 кв. м (п.3);
-          ціна об`єкту, що відчужується, становить 650 000,00 грн, з яких 150 000,00 грн покупець сплатив раніше на банківський рахунок продавця, у вигляді передплати згідно умов попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області 16.03.2012 за реєстровим №562, а решту грошей у розмірі 500 000,00 грн, в тому числі ПДВ, покупець сплатив на банківський рахунок продавця, до підписання та посвідчення цього договору (п.4).
11.          29.01.2013 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис №56059 про право власності ТОВ "НВФ "Дніпропроект" на комплекс будівель та споруд, що знаходиться у АДРЕСА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 162085 від 29.01.2013 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3711312110).
12.          29.07.2013 ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" (як іпотекодержатель) та ТОВ "НВФ "Дніпропроект" (як іпотекодавцем) уклали договір іпотеки, за умовами якого:
-          іпотекодавець передає іпотекодержателю нерухоме майно в рахунок забезпечення зобов`язань, що випливають з договору №279S13 від 11.07.2013; 
-          заставна вартість комплексу будівель та споруд становить 16 163 970,00 грн (п.1.3);
-          відповідно до звіту про оцінку майна, яке є предметом цього договору, здійсненого 04.03.2013 суб`єктом оціночної діяльності - Товарною біржею "Депорт", ринкова вартість об`єкта оцінки становить 16 163 970,00 грн (п.1.4).
13.          26.12.2014 ТОВ "НВФ "Дніпропроект" та ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" уклали додаткову угоду про внесення змін до договору іпотеки, змінили заставну вартість нерухомого майна, визначивши її у розмірі 30 440 783,00 грн.
14.          Центральний апеляційний господарський суд постановою від 28.02.2019 у справі №904/10956/16, мотивувальна частина якої змінена постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019, рішення загальних зборів учасників ТОВ "ХК "Інтермет", оформлене протоколом №3 від 28.01.2013, визнав недійсним з мотивів порушенням вимог ст.61 Закону "Про господарські товариства", яке полягало у неповідомленні ОСОБА_1 про дату проведення загальних зборів учасників товариства, що призвело до порушення прав останнього на участь в управлінні товариством.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги, відзивів на касаційну скаргу, інших заяв учасників справи
15.          27.12.2022 ТОВ "ХК "Інтермет" звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07.09.2022, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.
16.          Скаржник посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 ч.2 ст.287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) та зазначає, зокрема, таке:
(1)          суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права - статті 96, 1166 ЦК, а висновок Верховного Суду щодо питання застосування цих норм права у подібних правовідносинах відсутній; висновки Верховного Суду за наслідком розгляду цієї касаційної скарги вплинуть на подальший розвиток права та суспільні правовідносини, сприятимуть єдності судової практики у тотожних правовідносинах (п.3 ч.2 ст.287 ГПК);
(2)          суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував ст.625 ЦК без урахування висновку щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц (п.1 ч.2 ст.287 ГПК):
-          з урахуванням того, що суди не встановили момент виникнення у відповідачів грошового зобов`язання, відповідачі не допустили прострочення; 
-          суди попередніх інстанцій неправомірно застосували ст.625 ЦК до спірних правовідносин, що призвело до безпідставного стягнення інфляційних втрат та 3% річних за 7 років 6 місяців і 24 дні, що не узгоджується з вимогами ст.257 ЦК;
(3)          суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права - статті 256, 261, 267 ЦК та не врахували висновок щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду від 29.12.2020 у справі №909/1165/19 (аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №712/21651/12, від 15.05.2020 у справі №922/1467/19 та від 18.05.2021 у справі №922/4571/14) (п.1 ч.2 ст.287 ГПК):
-          суди попередніх інстанцій не проаналізували суть вимог позивача у справі №904/10956/16 та не співставили їх з вимогами та матеріально-правовими підстави в цьому спорі, що свідчить про безумовне порушення статей 256, 261, 267 ЦК; 
-          з огляду на те, що відповідачі у відзиві на позов заявили про застосування позовної давності у цій справі, суди мали відмовити в задоволенні позову (посилається на постанови Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №910/9752/16, від 18.08.2021 у справі №905/132/21 щодо поняття предмета позову, підстав позову, правових підстав позову та від 15.05.2018 у справі №922/2058/17, від 13.11.2018 у справі №924/127/17, від 15.01.2019 у справі №910/2972/18, від 10.04.2019 у справі №6/8-09, від 13.08.2019 у справі №910/11614/18, від 22.08.2019 у справі №910/15453/17, від 03.09.2019 у справі №920/903/17, від 19.11.2019 у справі №910/16827/17 щодо застосування статті 267 ЦК та вирішення питання про наслідки спливу позовної давності);
(4)          суди попередніх інстанцій неправильно застосували норму матеріального права - п.6 ч.1 ст.3 ЦК та не врахували висновок щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.09.2021 у справі №180/1735/16 (п.1 ч.2 ст.287 ГПК):
-          оскільки позивач на власний розсуд визначив коло відповідачів, які на його переконання мають відповідати за його позовом, без участі в цьому спорі ОСОБА_8 , який брав участь у зборах 28.01.2013, суди попередніх інстанцій мали б врахувати ці обставини і визначити ступінь вини кожного з присутніх учасників загальних зборів під час ухвалення ними рішення і, відповідно, принаймні пропорційно зменшити розмір належних до відшкодування збитків.
17.          22.03.2023 від ОСОБА_1 надійшли заперечення проти відкриття касаційного провадження з урахуванням заяви скаржника про усунення недоліків, у яких, зокрема, зазначає:
-          представник скаржника вважає, що Верховний Суд має вирішити цю справу з метою єдності судової практики у тотожних правовідносинах; водночас ОСОБА_1 вважає, що Верховний Суд перш за все має вирішити цей конкретний спір, який вирішувався в декількох судових провадженнях, чим забезпечити позивачеві право на справедливий суд; 
-          з врахуванням конкретних обставин цієї справи Велика Палата Верховного Суду у справі №904/10956/16 вже визначилася із конкретними способами захисту позивача та ретельно такі способи захисту прописала;
-          суди першої та апеляційної інстанцій виконали вказівки Великої Палати Верховного Суду та застосували єдиний ефективний спосіб захисту;
-          у цій справі порушені права та інтерес позивача могли бути відновленні лише шляхом стягнення з винних осіб матеріальних збитків; інші способи захисту, запропоновані Великою Палатою Верховного Суду, не могли бути реалізовані, а тому вони неефективні;
-          документи для проведення аудиту позивачу не було надано, у зв`язку із чим він не міг реалізувати намір вийти зі складу учасників товариства/продати частку іншій особі;
-          правову природу нарахувань за ч.2 ст.625 ЦК достатньо дослідив як Верховний Суд України, так і Верховний Суд (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12, від 24.10.2011 у справі №6-38цс11, від 06.07.2016 у справі №6-1946цс15, Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 16.05.2018 у справі №459/3560/15-ц, від 11.07.2018 у справі №753/23612/15-ц, від 05.09.2018 у справі №461/479/16-ц, від 22.11.2018 у справі №761/43507/16-ц, від 19.06.2019 у справі №703/2718/1 б-ц, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц, від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц, від 20.03.2019 у справі №761 26293/16-ц, від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц); 3% річних та втрати від інфляції входять до складу грошового зобов`язання; такі нарахування мають компенсаційний, а не штрафний характер; приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, зокрема на деліктні; розуміючи правову природу зобов`язання (завдання матеріальної шкоди) зрозумілим є і момент виникнення такого зобов`язання, а саме: момент нанесення потерпілій особі такої матеріальної шкоди;
-          посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій статей 256, 261, 267 ЦК, скаржник не врахував наявність підстав для визнання причин пропущення позовної давності поважними, а обставини, пов`язані з перериванням перебігу позовної давності, відсутні; представник скаржника переплутав обставини, що вказують на переривання позовної давності та обставини, що свідчать про наявність поважних причин пропуску позовної даності; поновлення пропущеної позовної давності відноситься до дискреційних повноважень суду, а не обов`язку відмовляти у позові у зв`язку зі спливом позовної давності; не було потреби проводити аналіз переривання позовної давності;
-          обставини щодо проведення загальних зборів від 28.01.2013 були встановлені у справі №904/10956/16 та доказуванню не підлягають; було встановлено факт відсутності ОСОБА_8 на загальних зборах; природа солідарного зобов`язання свідчить про те, що позивач міг звернутися до всіх кредиторів, до деяких з них або до будь-якого кредитора на свій розсуд і в цьому немає жодних зловживань;
18.          20.04.2023 від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
19.           ОСОБА_2 у відзиві вказує, зокрема, таке:
-          у справі №904/10956/16 за участю тих самих сторін, але з іншим предметом спору, було встановлено, що договір від 29.01.2013 (між ТОВ "ХК "Інтермет" та ТОВ "НВФ "Дніпропроект") укладався не на підставі рішення загальних зборів учасників товариства, а на підставі визначеного статутом товариства права керівника на укладення такого правочину без згоди учасників товариства;
-          суди попередніх інстанцій неправомірно поклали відповідальність самого товариства безпосередньо на ОСОБА_2 та інших учасників товариства, як його засновників, стягнувши з них солідарно суму коштів, яка не може вважатися збитками;
-          позивач намагається покласти відповідальність на всіх засновників товариства, крім ОСОБА_8 ; суди попередніх інстанцій залишили це поза увагою; 
-          позивач, який має частку 3,5% статутного капіталу ТОВ "ХК "Інтермет", не довів наявності порушення свого права внаслідок укладення товариством спірних договорів; ОСОБА_2 не отримувала заяву ОСОБА_1 про вихід з товариства; докази відправки такої заяви та отримання її товариством відсутні в матеріалах справи;
-          визнання недійсними рішень загальних зборів учасників ТОВ "ХК "Інтермет", оформлених протоколом від 28.01.2013 №3, з мотивів неповідомлення позивача про дату та час проведення цих загальних зборів, не є беззаперечною підставою для висновку про те, що договір купівлі-продажу укладений всупереч інтересам товариства та інших його учасників; відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та можливим спричиненням збитків;
-          для застосування ст.625 ЦК першочерговим є встановлення терміну, з якого нараховуються 3% річних та сума боргу з урахуванням індексу інфляції; судів попередніх інстанцій залишили це поза увагою;
-          постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 у справі №904/10956/16 в результаті відмови у визнанні договору недійсним, встановлено правомірність його укладення за ціною, вказаною в ньому (650 000,00 грн); поведінка сторін при укладання договору була правомірною та не може мати наслідком стягнення збитків;
-          суди попередніх інстанцій не враховали той факт, що укладенню основного договору передувало укладення попереднього договору, за якими частково проведено оплату; за умовами цього договору майбутній покупець мав право вносити зміни, робити поліпшення, здійснювати ремонті роботи з моменту укладення саме попереднього договору, а не основного;
-          суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не в повній мірі врахували висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 03.12.2019 у справі №904/10956/16, обмежившись лише вибірковим її цитуванням; суди не звернули уваги на те, що позивач жодним чином не доводить та не надає доказів причинного зв`язку між прийняттям зборами спірного рішення та своїм правом учасника господарського товариства отримувати прибутки від господарської діяльності такого підприємства та завданих на його думку матеріальних збитків.
20.          21.04.2023 від ОСОБА_5 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу задовольнити, скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
21.           ОСОБА_5 у відзиві вказує, зокрема, таке:
-          директор товариства має право укладати договори самостійно, без наявності згоди учасників товариства; висновок про те, що збитки позивачу були заподіяні відповідачами - учасниками товариства є безпідставними;
-          розмір збитків, нарахування інфляційних витрат та 3% річних є безпідставним; суди не встановили момент виникнення у відповідачів грошового зобов`язання;
-          суди не дослідили обставини подання ОСОБА_1 заяви про вихід зі складу учасників товариства;
-          позивач не довів, що укладення спірних договорів порушує його корпоративні права; суд не дослідили обставини щодо виплати позивачу та іншим учасникам дивідендів;
-          висновок про те, що відповідачі діяли недобросовісно є необґрунтованим; суди не досліджували обставини, які спонукали товариство укласти договір, не досліджували майновий та фінансовий стан товариства;
-          суди не дослідили склад учасників товариства, не встановили обставину формування статутного капіталу та те, чи учасники товариства внесли свої внески в повному та належному обсязі;
-          солідарне стягнення збитків з учасників є несправедливим з урахуванням розміру часток учасників у статутному капіталі товариства.
22.                     26.04.2023 надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення та вказує, зокрема, таке:
-          Велика Палата Верховного Суду у справі №904/10956/16 запропонувала способи, які на її думку поновлять порушені корпоративні права ОСОБА_1 в судовому порядку;
-          справа №904/10956/16 є для справи №904/6760/21 первинною; позивач обрав спосіб захисту, наведений Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі №904/10956/16; такий спосіб захисту не відноситься до похідних позовів;
-          якщо особа вважає неправомірними дії / бездіяльності правління або наглядової ради, то відповідачами є конкретні фізичні особи, які є членами таких органів;
-          останнім часом товариство замість здійснення своєї основної діяльності виводило зі своїх активів по занижених цінах нерухоме майно, деякі ліквідні основні засоби; товариство майже не здійснює свою господарську діяльність;
-          загальні збори останній раз були проведені в 2013 році; на них позивача умисно не запрошували; 
-          суди встановили факти заподіяння відповідачами збитків ОСОБА_1 , врахувавши межі між підприємницьким ризиком і протиправною поведінкою відповідачів, оцінили кожну окрему дію, правочин, з врахування ситуації в цілому;
-           ОСОБА_2 є одночасно членом наглядової ради та її головою; ані вона, ані жоден інший відповідач рішення суду не оскаржували; ОСОБА_2 виконала рішення суду у цій справі в повному обсязі; вказане може свідчити про згоду інших учасників справи з оскаржуваними рішеннями.
23.           ОСОБА_1 у відзиві також зазначає про необхідність врахування його доводів, викладених у запереченні проти відкриття касаційного провадження від 22.03.2023.
Рух касаційної скарги 
24.          Верховний Суд ухвалою від 03.04.2023 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "ХК "Інтермет", розгляд справи призначив у відкритому судовому засіданні на 03.05.2023.
25.          Верховний Суд ухвалою від 03.05.2023 оголосив перерву у судовому засіданні до 24.05.2023, ухвалою 24.05.2023 - до 14.06.2023.
26.          Верховний Суд ухвалою від 14.06.2023 справу №904/6760/21 передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від правового висновку щодо застосування ч.2 ст.625 ЦК, що міститься у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №757/3725/15-ц, від 04.12.2019 у справі №463/389/14-ц про те, що тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно, може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання, а за обставин, якщо договір про відшкодування шкоди не укладався, а рішення суду про стягнення майнової шкоди, яке не виконувалося, не ухвалювалося, то не відбулося конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди і, відповідно, немає підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Колегія суддів в ухвалі від 14.06.2023 вказала, що грошове зобов`язання, яке виникає внаслідок завдання шкоди (збитків), існує не з моменту ухвалення відповідного судового рішення про стягнення збитків, а з моменту завдання таких збитків, який має визначатися судом з урахуванням встановлених обставин справи
27.          Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 02.08.2023 справу №904/6760/21 повернула Верховному Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду для розгляду, оскільки правовідносини у справах №757/3725/15-ц, №463/389/14-ц та у справі №904/6760/21 є неподібними за змістовим критерієм. Окрім цього, у постанові від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц Велика Палата Верховного Суду вже висловила правову позицію з приводу того, що грошове зобов`язання з відшкодування шкоди виникає між сторонами із заподіяння шкоди, а не з рішення суду; положення ч.2 ст.625 ЦК мають застосовуватись з урахуванням вказаного вище висновку Великої Палати Верховного Суду.
28.          Верховний Суд ухвалою від 21.08.2023 прийняв справу №904/6760/21 до провадження, розгляд справи призначив у відкритому судовому засіданні на 30.08.2023.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо стягнення збитків з учасників товариства 
29.          Скаржник посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм права, передбачених ч.3 ст.96 та ст.1166 ЦК, та відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах (п.3 ч.2 ст.287 ГПК). 
30.          Скаржник вказує, що рішення щодо відчуження нерухомого майна ТОВ "ХК "Інтермет" приймалося його вищим органом, а не учасниками Товариства від свого власного імені. Тому, з огляду на приписи ст.1166 ЦК та статут Товариства, висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності у діях учасників протиправної поведінки та наявності підстав для їх притягнення до цивільної відповідальності за рішення Товариства є безпідставним.
31.          На розгляді Великої Палати Верховного Суду перебувала справа №904/10956/16 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "ХК "Інтермет", ТОВ "НВФ "Дніпропроект", приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Рукавіцина І.А., Виконавчого комітету Криворізької міської ради та ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників товариства та правочинів.
32.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.12.2019 у справі №904/10956/16 зазначила: 
"83. Якщо позивач, який є учасником ТОВ "ХК "Інтермет", що володіє часткою у розмірі 3,5 % статутного капіталу цього товариства, вважає свої корпоративні права порушеними внаслідок укладення оспорюваного договору, він не позбавлений права (разом з іншими учасниками) у будь-який час ініціювати питання щодо скликання позачергових зборів учасників товариства з метою належного реагування на факт укладення такого договору та розгляду питання щодо порушення або непорушення прав та законних інтересів товариства (його учасників). Якщо збори учасників товариства дійдуть висновку про порушення укладеним договором купівлі-продажу прав та законних інтересів товариства останнє вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
84. Належним способом захисту права учасника юридичної особи може бути також подання ним (зокрема разом з іншими учасниками, яким належить 10 і більше відсотків статутного капіталу товариства) позову в інтересах юридичної особи до її посадової особи про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи на підставі п.12 ч.1 ст.20, ст.54 ГПК.
85.  Якщо учасник товариства не може звернутися з позовом до посадової особи від імені товариства, бо розмір його частки є недостатнім для цього з огляду на вимоги ч.1 ст.54 ГПК, то такий учасник вправі вийти з товариства і вимагати виплати йому вартості частки, а також подати позов до самого товариства та/або його учасників, якщо він вважає, що рішенням загальних зборів учасників товариства щодо відчуження майна йому було завдано збитки."
33.          Пункт 3 ч.1 ст.116, ч.2 ст.148 ЦК, п."в" ч.1 ст.10, ч.1 ст.54 Закону "Про господарські товариства" передбачають, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, вийти у встановленому порядку з товариства та одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу.
34.          Однак Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.12.2019 у справі №904/10956/16 зазначила, що ОСОБА_1 позбавлений можливості скористатися своїми корпоративними правами, адже мало місце систематичне порушення прав ОСОБА_1 , що передбачають участь учасника в управлінні Товариством та отримання ним інформації щодо його господарської діяльності.
35.          Таке порушення корпоративних прав позивача, як наслідок, призвело до позбавлення останнього іншого корпоративного права - права на вихід з Товариства у 2013 році та отримання ринкової вартості частини майна, пропорційної своїй частці у статутному капіталі Товариства. 
36.          Тобто за відсутності таких порушень корпоративних прав позивач мав би змогу отримати частину майна Товариства з урахуванням ринкової вартості нерухомого майна, що відчужено.
37.          Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що рішення учасників Товариства про відчуження нерухомого майна було прийнято всупереч інтересам ТОВ "ХК "Інтермет" та його учасників.
38.          Отже, позивач зазнав збитків у розмірі вартості частки майна, пропорційній його частці у статутному капіталі Товариства.
39.          Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для застосування до відповідачів цивільної відповідальності у вигляді солідарного стягнення з них збитків на користь позивача, адже учасники, зловживаючи своїми корпоративними правами, прийняли рішення, яким погіршили майновий стан ТОВ "ХК "Інтермет" та, відповідно, ринкову вартість частки майна Товариства, на яку міг претендувати позивач пропорційно своїй частці у статутному капіталі, реалізовуючи своє корпоративне право на вихід з Товариства у 2013 році. Необхідність у реалізації позивачем таких корпоративних прав обумовлена прийняттям загальними зборами Товариства рішення від 28.01.2013 про відчуження нерухомого майна за ціною, нижчою майже у 25 разів за ринкову, що очевидно суперечить майновим інтересам, зокрема позивача.
40.          Верховний Суд погоджується із доводами позивача, що Велика Палата Верховного Суду у справі №904/10956/16 запропонувала способи захисту, які поновлять порушені корпоративні права ОСОБА_1 в судовому порядку, а останній обрав один із таких запропонованих способів, а саме - подав позов про стягнення збитків до самого товариства та його учасників.
41.          Отже, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові у справі №904/10956/16 виклала висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суди попередніх інстанцій, застосувавши визначений Великою Палатою Верховного Суду та обраний позивачем спосіб захисту, ухвалили судові рішення відповідно до такого висновку.
42.          Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена п.3 ч.2 ст.287 ГПК, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим касаційне провадження за касаційною скаргою в частині вказаної підстави підлягає закриттю згідно з п.4 ч.1 ст.296 цього Кодексу.
Щодо позовної давності
43.          Скаржник, посилаючись на висновки Верховного Суду, зазначає, що суди попередніх інстанцій їх не врахували та неправильно застосували приписи статей 256, 261, 267 ЦК (п.1 ч.2 ст.287 ГПК).
44.          Скаржник стверджує, що суди попередніх інстанцій не проаналізували суть вимог позивача у справі №904/10956/16 та не співставили їх з вимогами та матеріально-правовими підставами в цьому спорі, дійшли помилкового висновку про наявність підстав для переривання позовної давності. Оскільки відповідачі у відзиві на позов заявили про застосування позовної давності, суди мали відмовити в задоволенні позову.
45.          Верховний Суд відхиляє довід скаржника щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій статей 256, 261, 267 ЦК та неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 29.12.2020 у справі №909/1165/19 (аналогічні яким, за твердженням скаржника, містяться у постановах від 23.01.2019 у справі №712/21651/12, від 15.05.2020 у справі №922/1467/19 та від 18.05.2021 у справі №922/4571/14).
46.          Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, відповідно до п.1 ч.2 ст.287 ГПК, яка визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
47.          Згідно положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
48.          Подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.
49.          Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин потрібно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів (пункти 25, 26, 31 постанови від 12.10.2021 у справі №233/2021/19).
50.          Проаналізувавши висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29.12.2020 у справі №909/1165/19 та постановах від 23.01.2019 у справі №712/21651/12, від 15.05.2020 у справі №922/1467/19 та від 18.05.2021 у справі №922/4571/14, Верховний Суд вважає, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі, що переглядається, з огляду на таке.
51.          У позовній заяві про стягнення збитків у справі, що переглядається, позивач заявив клопотання про визнання поважними причини пропуску позовної давності для подачі позовної заяви та поновити позовну давність керуючись ч.5 ст.267 ЦК, у якій зазначено, що позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.
52.          Позивач пояснював, що у постанові від 03.12.2019 справі №904/10956/16 Велика Палата Верховного Суду встановила, що ОСОБА_1 звернувся до суду у листопаді 2016 року за захистом своїх порушених прав в межах позовної давності, оскільки йому стало відомо про проведення загальних зборів, на яких вирішувалось питання продажу бази, лише у квітні 2016 року.
53.          Однак Велика Палата Верховного Суду у зазначеній справі дійшла висновку про невідповідність обраного позивачем способу захисту порушеного права, пов`язаного із відчуженням Товариством комплексу нерухомого майна, та навела належний спосіб захисту прав учасників товариства.
54.          Враховуючи доводи позивача, суд першої інстанції у справі №904/6760/21 дійшов висновку, із яким погодився апеляційний господарський суд, що, зважаючи на те, що перебування в провадженні суду справи №904/10956/16, в межах якої, починаючи з 2016 року, позивач намагався захистити порушене право в обраний ним спосіб, який лише в 2019 році визнано судовою практикою неналежним, виключало необхідність вчинення позивачем дій, спрямованих на припинення цього процесу та звернення з позовом про захист порушеного права в інший (належний) спосіб, потрібно визнати, що строк для звернення з даним (новим) позовом до суду, пропущено позивачем з поважних причин, адже неправильним та несправедливим буде покладення виключно на позивача відповідальності за зміну судового підходу в питаннях обрання способу захисту порушених прав учасників товариства.
55.          У той же час висновки у справах №909/1165/19, №922/1467/19 та №922/4571/14 стосуються положень ст.264 ЦК (переривання перебігу позовної давності), яка не застосувалася у справі, що переглядається, а у постанові від 23.01.2019 у справі №712/21651/12 Верховний Суд взагалі не викладав висновків щодо застосування норм права, які врегульовують питання щодо позовної давності.
56.          Також у жодній із зазначених справ Верховний Суд не робив висновків щодо неможливості визнання поважними причин пропуску позовної давності за умови, що позивач намагався захистити порушене корпоративне право в обраний ним спосіб, який лише згодом Верховний Суд визнав неналежним.
57.          Враховуючи зазначене та виходячи із змістовного критерію, Верховний Суд також відхиляє посилання скаржника на постанови Верховного Суду, ухвалені в справах №922/2058/17, №924/127/17, №910/2972/18, №6/8-09, №910/11614/18, №910/15453/17, №920/903/17, №910/16827/17, адже правовідносини у цих справах не є подібними до справи, що переглядається. Наведені постанови Верховного Суду містять загальні висновки щодо наслідків спливу позовної давності.
58.          Отже, суди дійшли висновку про наявність об`єктивних підстав для визнання поважними причини пропуску позивачем позовної давності та захисту його порушених прав, а скаржник не спростував таких висновків із посиланням на неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права саме у подібних правовідносинах, як того вимагає п.1 ч.2 ст.287 ГПК.
Щодо кола учасників товариства, які мають нести цивільно-правову відповідальність
59.          Скаржник вказує на те, що суди неправильно застосували норми п.6 ч.1 ст.3 ЦК та не врахували висновки щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 01.09.2021 у справі №180/1735/16 (п.1 ч.2 ст.287 ГПК).
60.          Скаржник зазначає, що позивач пред`явив позов не до всіх учасників Товариства, які брали участь у загальних зборах, на яких вирішувалося питання щодо відчуження нерухомого майна, що, у свою чергу, суперечить фундаментальним засадам цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності (п.6 ч.1 ст.3 ЦК); на загальних зборах учасників Товариства від 28.01.2013 брав участь також учасник - ОСОБА_8 , який, на думку скаржника, має також бути притягнутий до цивільної відповідальності солідарно із відповідачами.
61.          Суди попередніх інстанцій встановили, що  збори учасників ТОВ "Інтермет", у складі учасників: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ТД "Метизи", 28.01.2013 прийняли рішення про продаж належного Товариству нерухомого майна (комплексу будівель та споруд) за ціною 650 000,00 грн.
62.          Позивач, у свою чергу, вказує, що обставини щодо проведення загальних зборів від 28.01.2013 були встановлені у справі №904/10956/16 та доказуванню не підлягають; було встановлено факт відсутності ОСОБА_8 на загальних зборах; природа солідарного зобов`язання свідчить про те, що позивач міг звернутися до всіх кредиторів, до деяких з них або до будь-якого кредитора на свій розсуд і в цьому немає жодних зловживань. 
63.          Проаналізувавши висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц (скаржник послався на постанову від 01.09.2021 у справі №180/1735/16, що очевидно є опискою), Верховний Суд вважає, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі, що переглядається, з огляду на таке.
64.          У справі №180/1735/16-ц, яка розглядалася у порядку цивільного судочинства, ПАТ "Українська залізниця", яке є правонаступником ДП "Придніпровська залізниця" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_9 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 16 322,90 грн на підставі ст.1212 ЦК.
65.          Позовна заява у вказаній справі мотивована тим, що рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12.03.2014 на користь ОСОБА_9 стягнуто у солідарному порядку з ДП "Придніпровська залізниця" та ОСОБА_10 97 450,00 грн на відшкодування моральної шкоди, з приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" - 2 550,00 грн; 18.08.2014 ДП "Придніпровська залізниця" на виконання рішення суду та в установлений державним виконавцем строк здійснило оплату на відшкодування шкоди в розмірі 97 450,00 грн, з яких: 81 127,10 грн перерахувало особисто ОСОБА_9 , 16 322,90 грн - до державного бюджету як податок з доходів фізичних осіб (з суми моральної шкоди) відповідно до розд.4 Податкового кодексу України; проте державний виконавець 06.11.2014 виніс постанови ВП №44364939 про стягнення виконавчого збору у розмірі 1 632,29 грн, а також про арешт майна ДП "Придніпровська залізниця" та оголошення заборони на його відчуження у межах суми звернення стягнення в розмірі 883 401,33 грн у зв`язку з тим, що підприємство у наданий для добровільного виконання строк судове рішення не виконало; ДП "Придніпровська залізниця" змушене було перерахувати залишок нестягнутих грошових коштів на розрахунковий рахунок державної виконавчої служби; ДП "Придніпровська залізниця" відповідно до п.14.1.180 ст.14 Податкового кодексу України виступило податковим агентом, на якого покладено обов`язок перерахування сум податку на доходи фізичних осіб, від імені та за рахунок ОСОБА_9 з доходу, отриманого нею у вигляді суми на відшкодування моральної шкоди.
66.          Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц зазначив:
"Згідно з п.6 ст.3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Тлумачення як ст.3 ЦК загалом, так і п.6 ст.3 ЦК, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад.
Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК).
Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади згідно  яких здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (ч.3 ст.509 ЦК).
Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.
У справі, що переглядається, з урахуванням того, що рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12.03.2014 у справі №180/149/14-ц конретизовано розмір компенсації моральної шкоди (97 450,00 грн) та визначено спосіб її компенсації (грошові кошти), то боржник в зобов`язанні про компенсацію моральної шкоди мав сплатити на користь кредитора (відповідача) саме 97 450,00 грн."
67.          Отже, жодних висновків щодо солідарного стягнення збитків з товариства та/або його учасників на користь іншого його учасника, зокрема, щодо кола учасників товариства, які мають нести цивільно-правову відповідальність, щодо неможливості пред`явити позов не до всіх учасників товариства (присутніх на зборах), а лише до деяких із них, Верховний Суд у справі №180/1735/16-ц не робив.
68.          У справі №180/1735/16-ц правовідносини між сторонами не пов`язані з участю в господарському товаристві та з управлінням ним, а, отже, правовідносини у цій справі за змістовим критерієм не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.
Щодо застосування відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК
69.          Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував ст.625 ЦК без урахування висновку щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц (п.1 ч.2 ст.287 ГПК).
70.          Скаржник вважає, що з урахуванням того, що суди не встановили момент виникнення у відповідачів грошового зобов`язання, відповідачі не допустили прострочення; суди попередніх інстанцій неправомірно застосували ст.625 ЦК до спірних правовідносин, що призвело до безпідставного стягнення інфляційних втрат та 3% річних за 7 років 6 місяців і 24 дні, що не узгоджується з вимогами ст.257 ЦК.
71.          Верховний Суд передавав справу №904/6760/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від правового висновку щодо застосування ч.2 ст.625 ЦК, що міститься у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №757/3725/15-ц, від 04.12.2019 у справі №463/389/14-ц.
72.          Повертаючи справу №904/6760/21 колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду, Велика Палата Верховного Суду вказала, що правовідносини у справах №757/3725/15-ц, №463/389/14-ц та у справі №904/6760/21 є неподібними за змістовим критерієм, а також те, що у постанові від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц вона вже висловила правову позицію з приводу того, що грошове зобов`язання з відшкодування шкоди виникає між сторонами із заподіяння шкоди, а не з рішення суду; положення ч.2 ст.625 ЦК мають застосовуватись з урахуванням вказаного вище висновку.
73.          Разом з тим, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в ухвалі від 02.08.2023 у справі №904/6760/21, Верховний Суд вважає, що правовідносини у справі №703/2718/16-ц та у справі №904/6760/21 є неподібними за змістовим критерієм.
74.          У справі №703/2718/16-ц, яка розглядалася за правилами цивільного судочинства (як і справи №757/3725/15-ц, №463/389/14-ц), ОСОБА_11 звернувся з позовом, у якому просив стягнути зі Смілянського ОУ ПФУ Черкаської області на його користь 3405,00 грн компенсації інфляційних втрат за час прострочення виконання зобов`язання і 3% річних від простроченої суми у розмірі 640,68 грн.
75.          На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_11 зазначив, що рішенням суду від 26.08.2011 зі Смілянського ОУ ПФУ Черкаської області стягнуто на користь ОСОБА_11 50 00,00 грн на відшкодування моральної шкоди, однак відповідач відмовився добровільно виконувати вказане рішення суду; таке рішення було виконане примусово лише в грудні 2015 року.
76.          Тобто у справі №703/2718/16-ц правовідносини між позивачем та відповідачем не пов`язані з участю в господарському товаристві та з управлінням ним.
77.          Натомість у справі №904/6760/21 позивач володіє корпоративними правами у розмірі 3,5% статутного капіталу ТОВ "ХК "Інтермет". Позивач вважає, що йому завдано збитки товариством та його учасниками солідарно внаслідок ухвалення загальними зборами учасників ТОВ "ХК "Інтермет" рішення про відчуження нерухомого майна товариства за заниженою ціною.
78.          Тобто правовідносини між позивачем та відповідачами у справі №904/6760/21 є корпоративними, відтак предметом дослідження у цій справі є корпоративні права позивача та наявність/відсутність їх порушення відповідачами.
79.          Верховний Суд звертає увагу, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
80.          Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій подібній справі.
81.          Підсумовуючи викладене, Верховний Суд зазначає, що цитування скаржниками окремих висновків, наведених у вказаних скаржником постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої п.1 ч.2 ст.287 ГПК, а зміст зазначених скаржниками постанов не свідчить про застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків, викладених у цих постановах.
82.          Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена п.1 ч.2 ст.287 ГПК, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку із чим касаційне провадження за касаційною скаргою в частині вказаної підстави підлягає закриттю згідно з п.5 ч.1 ст.296 цього Кодексу.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
83.          Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
84.          Згідно із п.4 ч.1 ст.296 ГПК суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом. 
85.          Пунктом 5 ч.1 ст.296 ГПК також передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі п.1 ч.2 ст.287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
86.          Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження у справі.
Судові витрати
87.          Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження, то судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційної скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдінг Компанія "Інтермет" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07.09.2022 у справі №904/6760/21 закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                О. Кібенко

Судді                                                                                                    С. Бакуліна

                                                                                                    О. Кролевець