ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2023 року 
м. Київ

cправа №  910/11424/15 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Банасько О.О., Погребняк В.Я., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 (колегія суддів у складі: Отрюх Б.В. - головуючий, Яковлєв М.Л., Остапенко О.М.)
та ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.07.2022 (суддя Бойко Р.В.)
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко"
про заміну позивача (стягувача) - Приватного акціонерного товариства "Індбуд" його процесуальним правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг"
у справі №910/11424/15
за позовом Приватного акціонерного товариства "Індбуд"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко"
про стягнення 4192382,02 грн,

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст обставин справи

1.          У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/11424/15 за позовом Приватного акціонерного товариства "Індбуд" (далі - ПрАТ "Індбуд") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко" (далі - ТОВ "Амадеус Ко") про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором підряду №26 від 26.04.2013 у загальному розмірі 4192382,02 грн.

2.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 25.02.2016), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016, позов задоволено, стягнуто з ТОВ "Амадеус Ко" на користь ПрАТ "Індбуд" 2651267,64 грн основного боргу, 281963,74 грн пені, 1175996,56 грн інфляційних, 83154,08 грн - 3% річних та 73080,00 грн судового збору. 

3.           03.02.2016 на виконання рішення суду видано відповідний наказ.

4.          ПрАТ "Індбуд" в особі ліквідатора Корольова Вадима В`ячеславовича подало заяву до Господарського суду міста Києва про видачу дубліката наказу цього суду, виданого на виконання рішення від 06.07.2015 у справі №910/11424/15, та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 

5.          Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 задоволено заяву ПрАТ "Індбуд" в особі арбітражного керуючого Корольова В.В.; поновлено строк пред`явлення наказу Господарського суду міста Києва від 03.02.2016 у справі №910/11424/15 до виконання з 02.08.2018; видано дублікат наказу Господарського суду міста Києва від 03.02.2016 у справі №910/11424/15.

6.          Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 замінено стягувача - ПрАТ "Індбуд" як сторону у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 у справі №910/11424/15 його правонаступником - Адвокатським об`єднанням "Капітал Правіс" (далі - АО "Капітал Правіс").

7.          Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 відмовлено ПрАТ "Індбуд" у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

8.          Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 скасовано; прийнято нове судове рішення, яким заяву ПрАТ "Індбуд" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Корольова В.В. про заміну стягувача задоволено; замінено стягувача - АО "Капітал Правіс" у дублікаті наказу щодо виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 у справі №910/11424/15 його правонаступником - ПрАТ "Індбуд".

Стислий виклад заявлених вимог 

9.           13.06.2022 ТОВ "Амадеус Ко" (боржник) подало заяву про заміну сторони правонаступником, у якій заявник просив замінити позивача (стягувача) - ПрАТ "Індбуд" його процесуальним правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Стройкомплекс Інжинірінг" (далі - ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг").

10.          Заява мотивована тим, що додатковою угодою №3 від 29.03.2016 до договору генерального підряду №26 від 26.04.2013 сторонами було припинено зобов`язання ТОВ "Амадеус Ко" перед ПрАТ "Індбуд" про сплаті пені у розмірі 281963,74 грн, інфляційних у розмірі 1175996,56 грн та 3% річних у розмірі 83154,08 грн, а згідно з договором відступлення прав вимоги №31/03/2016 від 31.03.2016 права вимоги по сплаті основної суми боргу у розмірі 2651267,64 грн перейшли від ПрАТ "Індбуд" до ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг", у зв`язку з чим наявні правові підстави для заміни в цій частині ПрАТ "Індбуд" правонаступником - ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг".

11.           08.07.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Аудиторська компанія "Гапоненко Роман і партнери" (далі - ТОВ "АК "Гапоненко Роман і партнери") подано до суду заяву про вступ у справу як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні ПрАТ "Індбуд", обґрунтовану тим, що заявник має правовий інтерес у розгляді спору, оскільки він є кредитором боржника ПрАТ "Індбуд" у справі №910/18250/16 про банкрутство останнього.

Стислий виклад ухвали суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції

12.          За результатом розгляду по суті заяви ТОВ "Амадеус Ко" про заміну сторони її правонаступником Господарський суд міста Києва постановив ухвалу від 22.07.2022 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.08.2022), якою у задоволенні цієї заяви відмовив.

13.          Ухвала суду першої інстанції обґрунтована встановленням судом факту нікчемності додаткової угоди №3 від 29.03.2016 до договору генерального підряду №26 від 26.04.2013 та договору про відступлення прав вимоги №31/03/2016 від 31.03.2016, що свідчить про недоведеність заявником як факту часткового припинення зобов`язання з оплати присуджених до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 у справі №910/11424/15 коштів, так і наявності правонаступництва в іншій частині (щодо стягнення основного боргу), адже в силу приписів ст. 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) такі правочини не можуть породжувати жодних правових наслідків окрім їх нікчемності.

14.          Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2022 (з урахуванням ухвали про виправлення описок від 23.11.2022) апеляційну скаргу ТОВ "Амадеус Ко" задоволено; ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 у справі № 910/11424/15 скасовано та ухвалено нове рішення, яким замінено позивача (стягувача) ПрАТ "Індбуд" його процесуальним правонаступником - ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг" у справі №910/11424/15.

15.          Суд апеляційної інстанції не погодився з позицією місцевого господарського суду про те, що правочини, якими обґрунтовано підстави правонаступництва, є фраудаторними, вчиненими за наявності дефекту волі та нікчемними, зазначивши таке:
- нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного;
- предметом спору в суді першої інстанції було заміна кредитора в зобов`язанні на підставі договору відступлення права вимоги, який було укладено до початку процедури банкрутства стягувана, і згода чи не згода ліквідатора ПрАТ "Індбуд" не може вважатись дефектом волі;
- твердження про те, що договір відступлення права вимоги №31/03/2016 від 31.03.2016 має ознаки фраудаторного правочину є безпідставним, так як фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна);
- на момент розгляду справи в суді першої інстанції договір відступлення права вимог та прощення штрафних санкцій недійсним не визнаний, а провадження щодо розгляду справи про визнання недійсними цього договору відкрито не було.

16.          За наведених обставин та посилаючись на визначену ст. 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що оскільки додатковою угодою від 29.03.2016 до договору підряду №26 від 26.04.2013 сторони припинили зобов`язання по сплаті пені, інфляційних та 3% річних, відтак ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг" набув права вимоги в сумі 2651267,64 грн за договором відступлення права вимоги №31/03/2016 від 31.03.2016, що, у свою чергу, є підставою для заміни позивача (стягувача) - ПрАТ "Індбуд" його процесуальним правонаступником - ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг" у цій справі.

17.          Щодо заяви ТОВ "АК "Гапоненко Роман і партнери" про вступ у справу як третьої особи, суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині оскаржуваної постанови зазначив, що у поданій заяві не аргументовано належним чином, як рішення у справі може вплинути на права і обов`язки ТОВ "АК "Гапоненко Роман і партнери". 

18.          Постановою Верховного Суду від 26.01.2023 постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2022 (з урахуванням ухвали про виправлення описок від 23.11.2022) скасовано. Справу №910/11424/15 передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

19.          Направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд зазначив, що апеляційним господарським судом не з`ясовано в повній мірі обставини щодо наявності правових підстав для залучення до розгляду справи ТОВ "АК "Гапоненко Роман і партнери", не надано належної правової оцінки аргументам заявника, які зводяться до того, що за результатом розгляду заяви ТОВ "Амадеус Ко" (про заміну сторони - ПрАТ "Індбуд" її правонаступником) може відбутися зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника - ПрАТ "Індбуд" шляхом виключенні з неї активу - дебіторської заборгованості, що безпосередньо впливає на можливість задоволення вимог кредиторів, у тому числі ТОВ "АК "Гапоненко Роман і партнери".

20.          Верховний Суд зауважив, що під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно здійснити відповідно до вимог процесуального закону розгляд заяви ТОВ "АК "Гапоненко Роман і партнери" про вступ у справу як третьої особи, вирішити питання щодо наявності/відсутності підстав для залучення заявника до участі у цій справі, вжити всі передбачені чинним законодавством заходи для всебічного, повного та об`єктивного встановлення обставин справи та прийняття законного та обґрунтованого рішення.

21.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Гапоненко Роман і партнери" про вступ у справу як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні ПрАТ "Індбуд".

22.          Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.07.2022 залишено без змін.

23.          Господарський суд апеляційної інстанції погодився з висновком господарського суду першої інстанції про нікчемність додаткової угоди №3 від 29.03.2016 до договору генерального підряду №26 від 26.04.2013 та договору про відступлення прав вимоги №31/03/2016 від 31.03.2016, що свідчить про недоведеність заявником як факту часткового припинення зобов`язання з оплати присуджених до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 у справі №910/11424/15 коштів, так і наявності правонаступництва в іншій частині (щодо стягнення основного боргу), адже в силу приписів ст. 216 ЦК України такі правочини не можуть породжувати жодних правових наслідків окрім їх нікчемності.

24.          Крім того, господарським судом апеляційної інстанції також враховано, що у разі задоволення заяви ТОВ "Амадеус Ко" (про заміну сторони - ПрАТ "Індбуд" її правонаступником) може відбутися зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника - ПрАТ "Індбуд" шляхом виключення з неї активу - дебіторської заборгованості, що безпосередньо впливає на можливість задоволення вимог кредиторів, у тому числі ТОВ "АК "Гапоненко Роман і партнери".

Стислий виклад вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

25.          ТОВ "Амадеус Ко" (далі - скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить cкасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023, ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.07.2022 та ухвалити нове рішення, яким замінити позивача (стягувача) ПрАТ "Індбуд" його процесуальним правонаступником - ТОВ "Стройкомплекс Інжиніринг".

26.          Скаржник як підставу касаційного оскарження судових рішень у справі зазначає обставини, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України. 

27.          На думку скаржника, судами попередніх інстанцій не було враховано висновки Верховного Суду щодо застосування ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України, викладені у постановах від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 17.06.2020 у справі №910/12712/19, від 20.01.2021 у справі №910/8992/19(910/20867/17), від 16.03.2021 у справі №910/3356/20, від 18.03.2021 у справі №916/325/20, від 19.02.2021 у справі №904/2979/20; щодо застосування ст.ст. 512, 514, 516 ЦК України та ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", викладені у постанові від 25.04.2018 у справі №2-н-148/09; щодо застосування ст.ст. 52, 334 ГПК України, викладені у постанові від 25.03.2021 у справі №910/11030/18. 

28.          Також скаржник вважає, що господарські суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права та неправильно застосували норми матеріального права (абз. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України), не в повному обсязі розглянули та врахували доводи ТОВ "Амадеус Ко", порушили принцип змагальності сторін та принцип остаточності судового рішення, при розгляді справи порушений порядок дослідження доказів. 

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

29.          Відзиви від учасників справи до Верховного Суду не надійшли.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

30.          Предметом касаційного перегляду у цій справі є питання дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права під час розгляду заяви про заміну сторони правонаступником.

31.          Згідно із ч. 1 та 2 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

32.          Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. 

33.          Також відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 334 ГПК України у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником; заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво.

34.          Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником полягає в поширенні на правонаступника законної сили судового рішення з усіма її наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

35.          Отже, у випадку неможливості виконання судового рішення за відсутності підстав для поновлення строків для виконання наказу суду (виконавчого листа) або у випадку, якщо судове рішення не підлягає виконанню у примусовому порядку через органи виконавчої служби, правонаступник не може бути замінений у виконавчому провадженні, яке не здійснюється.

36.          Разом з тим, особа може бути замінена судом у порядку процесуального правонаступництва за ст. 52 ГПК України на будь-якій стадії процесу, якщо здійснюється провадження у справі за участі її правопопередника щодо майна чи активів (немайнових прав), набутих цією особою в порядку матеріального правонаступництва.

37.          Питання процесуального правонаступництва врегульовані ч. 1 ст. 52 ГПК України, згідно з якою у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

38.          Водночас відповідно до ст. 52 ГПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

39.          Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання.

40.          Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №910/10031/13 та від 11.03.2021 у справі №910/2954/17.

41.          Відповідно до змісту судових рішень, що оскаржуються, відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ "Амадеус Ко" про заміну сторони (стягувача) її правонаступником, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що додаткова угода №3 від 29.03.2016 до договору генерального підряду №26 від 26.04.2013 та договір про відступлення прав вимоги №31/03/2016 від 31.03.2016, суперечать приписам ст.ст. 3, 13 ЦК України та є фраудаторними, адже направлені на прощення і відступлення заборгованості шляхом нівелювання сили судового рішення у цій справі, а тому в силу приписів ст. 216 ЦК України такі правочини не можуть породжувати правових наслідків окрім їх нікчемності.

42.          У цьому зв`язку Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.

43.          Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

44.          У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або "вражати" договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

45.          Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.

46.          У ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

47.          Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов).

48.          Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним". Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не "породжує" (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків (висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.03.2021 у справі №473/1878/19, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №661/2313/18, від 17.11.2021 у справі №200/4037/19, від 15.12.2021 у справі №757/51379/17).

49.          Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається. 

50.          Предметом розгляду в суді першої інстанції була заміна кредитора в зобов`язанні на підставі договору відступлення права вимоги та додаткової угоди до договору генерального підряду, якою прощено штрафні санкції відповідачу у справі №910/11424/15. При цьому додаткова угода №3 до договору генерального підряду №26 від 26.04.2013 укладена 29.03.2016, договір про відступлення прав вимоги №31/03/2016 укладений 31.03.2016, а провадження у справі про банкрутство ПрАТ "Індбуд" №910/18250/16 порушено 31.10.2016.

51.          Верховний Суд вважає за необхідне зауважити, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

52.          Водночас, крім наведених в ст. 215 ЦК України загальних вимог щодо недійсності правочину, спеціальними нормами в окремих сферах передбачено, що правочини про відчуження, обтяження активів або прийняття зобов`язань особою, вчинені особою з метою уникнення виконання іншого майнового зобов`язання цієї особи або з метою унеможливити задоволення вимоги стягувача за рахунок майна, є за певних умов нікчемними (ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") або можуть бути визнані недійсними (ч. 1 ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, ч. 4 ст. 9 Закону України "Про виконавче провадження").

53.          У юридичній науці такі правочини відомі як фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду інтересам кредиторів).

54.          У ЦК України відсутнє окреме визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

55.          Укладення фраудаторних правочинів є характерним для боржників у процедурах банкрутства, позаяк неплатоспроможність боржника означає ситуацію, коли не вистачає коштів для задоволення всіх вимог кредиторів і, діючи недобросовісно, боржник намагається створити переваги для задоволення вимог "дружнього" кредитора на шкоду іншим своїм кредиторам, порушивши встановлену законом черговість або пропорційність задоволення вимог окремого класу кредиторів.

56.          Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), з одночасним посиланням на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України.

57.          Отже, враховуючи вищевикладене, наявність ознак фраудаторності правочину свідчить про його недійсність, тобто про оспорюваність таких правочинів, а не про нікчемність, як помилково зазначили суди попередніх інстанцій.

58.          Суди попередніх інстанцій не встановили обставин, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції договори відступлення права вимог та прощення штрафних санкцій визнані недійсними в судовому порядку. 

59.          Верховний Суд враховує, що об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 17.01.2020 у справі №916/2286/16 зробила висновок: "…вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом з урахуванням положень статей 74-79, 86 ГПК України, тобто за перевірки та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України".

60.          У постанові Велика Палата Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 дійшла висновку про те, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

61.          Тобто, задоволення заяви про заміну сторони правонаступником здійснюється судом відповідно до норм матеріального і процесуального права, які не передбачають право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам, що буде порушувати презумпцію їх правомірності (ст. 204 ЦК України).

62.          Матеріали справи не містять відомостей про наявність судових рішень про визнання недійсними додаткової угоди №3 від 29.03.2016 до договору генерального підряду №26 від 26.04.2013 та договору про відступлення прав вимоги №31/03/2016 від 31.03.2016.

63.          Враховуючи викладене, висновки господарських судів про нікчемність правочинів є помилковими, оскільки такі висновки зроблені по суті виходячи з факту їх недійсності, тоді як розгляд заяви про заміну сторони правонаступником не передбачає право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам.

64.          Отже, аргументи скаржника у касаційній скарзі знайшли своє підтвердження в частині того, що під час розгляду заяви про заміну сторони правонаступником не передбачено право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам.

65.          Водночас, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити про таке.

66.          Відповідно до ст. 512 ЦК України підставами для заміни кредитора у зобов`язанні є: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

67.          Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

68.          Для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах. Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №264/5957/17 (пункти 29, 31)).

69.          Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

70.          Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

71.          Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 ГПК України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

72.          Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

73.          Допустимість доказів за ст. 77 ГПК України полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи.

74.          Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

75.          Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 78 ГПК України).

76.          Слід наголосити, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

77.          Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

78.          Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

79.          Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

80.          У частині 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

81.          Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

82.          Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, на які посилається скаржник).

83.          За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

84.          Враховуючи наведену вище сутність принципу змагальності сторін та стандарту доказування вірогідності доказів, господарські суди попередніх інстанцій встановили, що поведінка боржника свідчить про те, що протягом 5 років після нібито обізнаності боржника із: а) частковим припиненням боргу прощенням, б) існуванням нового кредитора, в) сплатою коштів новому кредитору, та з урахуванням активної позиції ПрАТ "Індбуд", спрямованої на виконання судового рішення, численні судові провадження щодо одержання дублікату наказу та заміни стягувача (який є відмінним від того, якому боржник вже сплатив кошти), відкриття у 2018 році виконавчого провадження та арешту майна на суму 4192382,02 грн, ТОВ "Амадеус Ко" в жодній усній чи письмовій заяві не вказало про ті обставини, про які йдеться у поданій у червні 2022 році заяві про заміну стягувача правонаступником, тоді як за змістом відповідних правочинів було їх стороною та мало володіти всією інформацією про такі обставини.

85.          У цьому зв`язку господарські суди попередніх інстанцій, оцінивши обставини поведінки боржника протягом 5 років перебігу відносин з приводу виконання судового рішення у цій справі в сукупності з принципами неухильного дотримання добросовісності при реалізації своїх прав, констатували, що долучені ним до поданої заяви документи не містять ознак доказу викладених ним в поданій заяві обставин.

86.          Господарські суди, також оцінюючи зібрані в матеріалах справи докази та застосовуючи стандарт "balance of probabilities" ("баланс ймовірностей"), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, а ніж не мав місце, дійшли висновку, що в даному випадку не мало місце прощення боргу в частині та відступлення в іншій частині в 2016 році, оскільки сукупність дій ТОВ "Амадеус Ко" та встановлених обставин справи протягом періоду з моменту набрання законної сили судовим рішенням у цій справі і до розгляду заяви відповідача судом ставить під обґрунтований сумнів юридичну силу поданих відповідачем документів та позбавляє можливості перевірити й достеменно встановити момент їх складення.

87.          Верховний Суд враховує, що рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 25.02.2016), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016, стягнуто з ТОВ "Амадеус Ко" на користь ПрАТ "Індбуд" грошових коштів у загальному розмірі 4192382,02 грн, тоді як згідно з умовами договору про відступлення права вимоги №31/03/2016 від 31.03.2016 ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг" набуло права вимоги в сумі 2651267,64 грн.

88.          В аспекті наведеного, господарські суди встановили, що додані боржником до заяви банківські виписки на підтвердження виконання в 2016 році відступленого на користь ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг" зобов`язання, які вказують на перерахування ТОВ "Амадеус Ко" на користь такої особи протягом період 13.04.2016-18.11.2016 грошових коштів у загальному розмірі 2481267,64 грн з призначенням платежу: "погашення заборгованості згідно дог. про відступлення прав вимоги №31/03/2016 від 31.03.2016 без ПДВ", не спростовують висновку щодо можливої дати виготовлення зазначених договорів, адже з огляду на а) суперечливість поведінки (неповідомлення про такі обставини протягом п`яти років та не надання раніше відповідних доказів), б) невідповідності загальної суми перерахованих коштів (навіть при врахуванні наявних в таких виписках платежів на користь ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг" з іншим призначенням) сумі відступленого зобов`язання, в) здійснення таких платежів без врахування ПДВ при встановлені в договорі про відступлення права вимоги №31/03/2016 від 31.03.2016 суми з ПДВ, не дають підстави для висновку про факт вибуття ПрАТ "Індбуд" з матеріального правовідношення та перехід його прав та обов`язків до ТОВ "Стройкомплекс Інжинірінг".

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

89.          Верховний Суд зазначає, що помилкове посилання господарських судів попередніх інстанцій на нікчемність правочинів, які по суті зводяться до факту їх недійсності, не призвело до ухвалення незаконних судових рішень, тому Верховний Суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, якими правомірно відмовлено у задоволенні заяви відповідача про заміну позивача (стягувача) його процесуальним правонаступником.

90.          Доводи скаржника в касаційній скарзі по суті зводяться до переоцінки доказів, наявних у матеріалах справи, та до встановлення обставин у справі, що з огляду на встановлені ст. 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, не є компетенцією суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

91.          Відповідно до ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

92.          Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції та ухвали господарської суду першої інстанції, - без змін. 

Судові витрати

93.          У зв`язку з тим, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника. 

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амадеус Ко" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.07.2022 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.08.2022) у справі №910/11424/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                       В. Картере

Судді                                                                                                    О. Банасько

                                                                                                    В. Погребняк