УХВАЛА

17 липня 2023 року 
м. Київ

cправа №  916/149/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульський Г. М. - головуючий, Краснов Є. В., Могил С. К., 
розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.03.2023
за заявою Громадської організації Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів про 
про перегляд рішення Господарського суду Одеського області від 14.01.2022 за нововиявленими обставинами у справі
за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради
до: 1) Громадської організації "Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів"; 
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф 777",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 
про визнання незаконним та скасування рішень державних реєстраторів, припинення права власності,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.01.2022 позов задоволено частково:
- визнано незаконним рішення державного реєстратора Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Пенчева Костянтина Леонтійовича (індексний номер 25906972 від 06.11.2015) про реєстрацію виправлень до запису про право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: автостоянки №24, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- визнано незаконним рішення державного реєстратора комунального підприємства Агенція реєстраційних послуг Одеської області Морозової  О.  С. про реєстрацію змін розділу №48546085 від 05.09.2019, яким змінено загальну площу об`єкта нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 з 7607,7 кв.м на 7206 кв.м.;
- визнано незаконним рішення державного реєстратора комунального підприємства Агенція реєстраційних послуг Одеської області Морозової  О.  С. (індексний номер 48842298 від 24.09.2019) про виділ частки з об`єкта нерухомого майна;
- визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора комунального підприємства Агенція реєстраційних послуг Одеської області Морозової  О.  С. (індексний номер 48842171 від 24.09.2019) про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: автостоянки №24, загальною площею: 278 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
- визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора комунального підприємства Агенція реєстраційних послуг Одеської області Морозової  О.  С. (індексний номер 48725641 від 17.09.2019) про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: виробничі та невиробничі будівлі, загальною площею: 1111,3 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ;
- припинено право власності, зареєстроване за Громадською організацією ?Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів? (далі відповідач-1) на об`єкт нерухомого майна, а саме: автостоянку №24, загальною площею 278 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1921811351101); у решті позову відмовлено. 
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ?Тріумф 777? залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2022 - без змін.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.11.2022 касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , скаржник) на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2022 у справі №916/149/21 закрито.
12.01.2023 до місцевого господарського суду від Громадської організації ?"Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів? (далі - відповідач-1, заявник, ГО ?Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів?) надійшла заява про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2022 за нововиявленими обставинами та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи. Подана заява обґрунтована наступним:
- Київська окружна прокуратура міста Одеси звернулася до Київського районного суду міста Одеси з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради до відповідачів ОСОБА_1 , ТОВ "Тріумф 777", третя особа - ГО "Одеська обласна організація автомобілістів" про визнання незаконним та скасування рішення реєстратора, визнання правочину недійсним, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва;
- під час ознайомлення з матеріалами справи №947/25261/22 представником ГО "Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів" встановлено наявність відповіді директора Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради вих.№01-19/271, що адресована прокурору Київської окружної прокуратури міста Одеси Андрію Парію, наступного змісту: "до Одеської міської ради надходили звернення гр. ОСОБА_1 від 01.09.2016 №31-К-5660, від 30.08.2016 №02.2-10/807 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, орієнтованою площею 0,32 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства та про надання згоди на проведення її експертної грошової оцінки. Департаментом було повідомлено заявнику про необхідність надання необхідних документів для подальшого розгляду порушеного питання. Запитувані документи до Департаменту не надано";
- у подальшому, ГО "Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів" звернулася з листом до ОСОБА_1 від 29.11.2022, в якому просила останню надати інформацію щодо звернення до Одеської міської ради у 2016 році про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та надання відповідних копій звернень та доданих документів;
- 13.12.2022 ОСОБА_1 надано відповідь на запит від 05.12.2022 та додано копії відповідних документів, а саме: клопотання ОСОБА_1 від 26.08.2016 з відміткою про отримання Одеською міською радою 01.09.2016 та листування Управління архітектури та містобудування ОМР та Департаменту комунальної власності ОМР;
- заявник звертає увагу на те, що до клопотання ОСОБА_1 від 26.08.2016 (дата реєстрації ОМР 26.08.2016) додано копію договору купівлі-продажу від 06.11.2015 №2338, копію договору про поділ майна від 06.11.2015 №2341, копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №47096943 від 06.11.2015, копію технічного паспорту, геоподоснову М1:2000; відповідно до договору купівлі-продажу від 06.11.2015 №2338, договору про поділ майна від 06.11.2015 №2341, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №47096943 від 06.11.2015 вбачається, що загальна площа автостоянки №24 за адресою: АДРЕСА_1 становить 7607,7 кв. м.;
- заявник стверджує, що йому не були та не могли бути відомі обставини щодо звернення ОСОБА_1 , а тому, на його думку, вказані обставини є нововиявленими;
- до того ж предметом спору у даній справі є скасування рішення державного реєстратора про збільшення площі об`єкту і як зазначено прокурором та встановлено судами при первісному розгляді справи, інші вимоги є похідними, а приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 у 2016 році зверталася до Одеської міської ради та надавала відповідні правовстановлюючі документи, твердження прокурора, що прокурор дізнався про порушене право Одеської міської ради раніше самої ради лише у 2019 році, а також твердження Одеської міської ради стосовно неможливості дізнатись щодо вказаних реєстраційних дій раніше, на думку заявника, спростовуються наданими доказами;
- отже, ураховуючи наявну нововиявлену обставину, яка не була та не могла бути відомою відповідачу-1 та на його думку має вирішальне значення для вирішення справи в частині розгляду заяви про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, заявник просив суд скасувати рішення суду про часткове задоволення позову та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.03.2023, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2023, відмовлено в задоволенні заяви ГО "Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів" про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2022 у справі №916/149/21 за нововиявленими обставинами.
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшов висновку, що заява про перегляд ухвали за нововиявленими обставинами є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Тобто, володіючи доказами у справі, учасник має надати його суду не чекаючи висловлення позиції суду, оскільки протилежні дії можуть свідчити про неповне виконання учасником справи своїх обов`язків, передбачених ГПК України.
Як з`ясовано господарськими судами, у матеріалах справи дійсно наявні клопотання ОСОБА_1 до Одеської міської ради від 01.09.2016 за вх.№31-К-5660, від 30.08.2016 за вх.№02.210/807, відповідно до яких ОСОБА_1 просила:
- надати згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 , орієнтовною площею 0,32 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства; надати згоду на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,32 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства; додатки до клопотання: копія договору купівлі-продажу від 06.11.2015 за №2338, копія договору про поділ нерухомого майна від 06.11.2015 за №2341, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №47096943 від 06.11.2015, копія технічного паспорту, геоподоснова М1:2000. На вказаних клопотаннях наявні відмітки, зокрема, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про їх реєстрацію.
Крім того, в матеріалах справи також наявні відповіді Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 20.09.2016 на відповідні клопотання ОСОБА_1 , в яких Департамент вказав ОСОБА_1 про необхідність подати заяву відповідно до норм чинного законодавства, уточнити цільове використання земельної ділянки, а також надати додаткові документи, зокрема, копії документів, що посвідчують право власності ОСОБА_1 на всі будівлі та споруди, розташовані в межах земельної ділянки, бажаної для викупу.
Однак, запитувані документи до Департаменту надано не було, що не заперечується учасниками справи, що свідчить про те, що питання надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 фактично не розглядалось по суті, тобто не вивчались документи із зазначеного питання, адже їх не було представлено в необхідному (повному) обсязі.
Отже, ОСОБА_1 , як учаснику даної справи, який у відповідності до вимог статті 42 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов`язаний, зокрема, подавати усі наявні докази в порядку та строки, встановлені законом або судом та не приховувати докази, станом на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій було достеменно відомо про наявність відповідних клопотань до Одеської міської ради від 01.09.2016 за вх.№31-К-5660, від 30.08.2016 за вх.№02.210/807.
Відповідно до частин 1-3 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. 
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 ГПК України).
Втім, ОСОБА_1 фактично було приховано такі докази та не надано їх під час розгляду даної справи. При цьому, представник ОСОБА_1 приймав участь у розгляду даної справи, зокрема під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, що свідчить про обізнаність ОСОБА_1 з обставинами даної справи, зокрема й про наявність заяви ГО "Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів" про застосування строків позовної давності та обставин на яких вона ґрунтується.
Водночас, як установлено господарськими судами, з наданого ОСОБА_1 до клопотання 2016 року витягу та договору купівлі-продажу, так само як і з інших документів та листування, не вбачаються ті обставини, про які Одеська міська рада дізналася з листа прокурора у 2020 році та які стали підставою для звернення прокурора з позовною заявою у даній справі.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 09.04.2020 у справі №10/Б-743, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. А тому, для перебігу позовної давності має значення встановлення або можливість встановлення особою права та інтереси, якої порушено, саме факту порушення.
В той же час, господарські суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що вищевказані обставини, зокрема, які свідчать про отримання Одеською міською радою, копій документів, з яких вбачається реєстрація прав власності на нерухоме майно, самі по собі, без їх детального вивчення, не можуть свідчити про можливість порушення відповідних прав. У даному випадку, про порушення таких прав стало відомо саме прокуратурі, шляхом вивчення даних Державного реєстру речових прав та відповідних документів, про що в подальшому було повідомлено Одеську міську раду.
Відтак, господарськими судами з`ясовано, що із вказаних документів, на які посилався заявник, як на нововиявлені обставини, не вбачається фактичного порушення прав Одеської міської ради на відповідну земельну ділянку, а факт їх отримання Одеською міською радою сам по собі не свідчить про можливість дізнатись останньою про таке порушення.
Разом з тим, про наявність відповідних доказів було відомо ОСОБА_1 (третя особа по справі), бездіяльність якої, полягає, зокрема, у неповідомленні та ненаданні суду відповідних доказів що свідчить про неповне виконання учасником справи своїх обов`язків, передбачених ГПК України та недобросовісну поведінку останньої.
Не погоджуючись з судовими рішеннями, 26.06.2023 (згідно з поштовими відмітками на конверті) ОСОБА_1 звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 (повний текст складено 05.06.2023) та ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.03.2023, в якій просить судові рішення скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій розглянуто справу з порушенням норм матеріального та процесуального права з урахуванням пункту 3 частини 2 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Розглянувши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі, виходячи з такого.
Відповідно до частини 1 статті 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 320 ГПК України однією із підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є наявність істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
За приписами частин 4, 5 статті 320 ГПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Визначені законодавчо як нововиявлені, ці обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. 
Крім того, нововиявлена обставина - це юридичний факт: який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; що має істотне значення для правильного вирішення даної конкретної справи; - який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу.
Суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. 
Тобто нововиявленими можуть бути визнані лише істотно значимі, суттєві обставини, тобто такі обставини, обізнаність суду стосовно яких у розгляді справи забезпечила б прийняття цим судом іншого рішення, а звідси якби нововиявлена обставина була відома суду під час винесення судового акта, то вона обов`язково вплинула б на остаточні висновки суду. 
Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи прокурором, або які ґрунтуються на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи, або ті обставини, яких не існувало на момент вирішення спору.
До нововиявлених обставин у розумінні процесуального законодавства відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.
Так, необхідними ознаками існування нововиявлених обставин у розумінні частини першої статті 320 ГПК України є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи; по-друге, ці обставини не були та не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). 
За відсутності принаймні однієї з цих ознак обставини не можуть вважатися нововиявленими та, відповідно, бути підставою для перегляду прийнятого у справі судового рішення (близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №19/5009/1481/11, постановах Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №910/6052/16, від 07.08.2018 у справі №915/1708/14, від 19.05.2020 у справі №910/19793/14, від 14.07.2020 у справі №Б8/065-12).
Дослідження обставин і перевірка доказів наявності нововиявлених обставин у розумінні положень процесуального законодавства не може мати наслідком нову правову оцінку обставин, які вже були предметом дослідження судів при вирішенні спору по суті, та кваліфікації таких обставин як нововиявлених.
Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення.
При цьому є чітке розмежування поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту): так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами. Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору або розгляду справи про банкрутство не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення згідно з нормами ГПК України.
До того ж під час розгляду заяв про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами слід врахувати, що одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. В його основі лежить положення "res judicata", відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень, які після їх прийняття не мають переглядатися до безмежності. 
Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм процесуального права під час винесення оскаржених рішень, оскільки вказані обставини були наявні під час розгляду справи по суті, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, проте врахування їх судом не мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, оскільки документи, на які посилається заявник, за своїм змістом не спростовують обставин, які були покладені в основу судового рішення, а отже зазначені заявником обставини не можуть вважатися нововиявленими за своїм визначенням, не впливають на суть рішення Господарського суду Одеської області від 14.01.2022 у справі №916/149/21.
У поданій касаційній скарзі скаржником не наведено переконливих доводів щодо помилковості наведених висновків апеляційного господарського суду, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Разом з цим заінтересовані особи, які звертаються до касаційного суду зі скаргами, мають розуміти, що Верховний Суд є "судом права", а не "фактів", який забезпечує сталість та єдність судової практики, а тому посилання у касаційній скарзі на недоведеність обставин справи чи на перевагу одних доказів над іншими не допускається.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 05.04.2018 справа "ZUBAC v. CROATIA" (N 40160/12, ЄСПЛ, § 83) зазначено, що застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.
Враховуючи, що повноваження суду касаційної інстанції обмежено перевіркою правильності застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, зважаючи на особливий статус Верховного Суду, вирішення питання про можливість відкриття касаційного провадження відноситься до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг цим судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення (MUSHTA v. UKRAINE 8863/06, § 37, ЄСПЛ, від 18.11.2010).
За змістом частини 2 статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , оскільки правильне застосовування норми права судами попередніх інстанцій під час прийняття оскаржених судових рішень є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Відповідно до положень частини 6 статті 293 ГПК України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 234, 235, 287 - 292, 293 ГПК України, 
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №916/149/21 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.03.2023.
2. Копію цієї ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику, а іншим учасникам справи - копію ухвали.
3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню

Головуючий                                                                                Г. М. Мачульський

Судді                                                                                          Є. В. Краснов

                                                                                          С. К. Могил