ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року 
м. Київ

cправа №  904/5760/20 (904/4633/22) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Огороднік К.М., Пєсков В.Г.,  

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи: 
ПП "Агрофірма "Старт": не з`явився,
ОСОБА_1 : не з`явився,
ТОВ "Агрії України": не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_1  
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.07.2023 (колегія суддів у складі: Чередко А.Є. - головуючий, Мороз В.Ф., Коваль Л.А.) 
та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2023 (суддя Соловйова А.Є.)

у справі №904/5760/20(904/4633/22)
за позовом Приватного підприємства "Агрофірма "Старт"
до  ОСОБА_1 
про визнання договору недійсним, витребування майна,

у межах справи №904/5760/20
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю   "Агрії Україна"
до Приватного підприємства "Агрофірма "Старт"
про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:
Хід розгляду справи та стислий зміст позовних вимог
1.          Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.11.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства "Агрофірма "Старт" (далі - Боржник), введено процедуру розпорядження майном Боржника. 
2.          Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2021 припинено процедуру розпорядження майном Боржника, визнано Боржника банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.
3.          У межах зазначеної справи ліквідатор Боржника 06.07.2022 звернувся з позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про визнання недійсним договору купівлі-продажу №010ю від 07.05.2019 (далі - Договір), витребування комбайна зернозбирального, реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки "Claas Dominator 208 MEGA" (далі - Комбайн).
4.          Позов мотивовано посиланням на положення статей 3, 13, 203, 215, 234 Цивільного кодексу України, статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КузПБ) та наявність обставин, які свідчать про фраудаторність Договору. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
5.          Станом на 07.05.2019 Боржнику на праві власності належав комбайн зернозбиральний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки "Class Dominator 208 MEGA", 1996 року випуску, заводський номер № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , об`єм двигуна 5958 см3, свідоцтво про реєстрацію машини серії НОМЕР_4 видане Держсільгоспінспекцією в Дніпропетровській області 30.10.2013 (Комбайн).
6.          07.05.2019 між Боржником (продавець) та Відповідачем (покупець) укладено Договір №010ю купівлі-продажу Комбайну за ціною 49000,00 грн (п. 2.1 Договору).
7.          Формою оплати є безготівковий розрахунок шляхом перерахування коштів з банківського рахунку покупця на банківський рахунок продавця. Покупець сплачує продавцю всю суму коштів протягом трьох днів після підписання договору (п.п. 2.2, 2.3 Договору).
8.          У матеріалах справи міститься лист Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області вих.№15/5122 від 08.06.2022, додатком до якого є завірені копії документів, на підставі яких здійснено зняття з обліку Боржника та реєстрація і зняття з обліку Відповідачем Комбайну.
9.          Також Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області повідомило, що після зняття з обліку 29.01.2020 комбайна "Class Dominator 208 MEGA", заводський номер НОМЕР_2 з Відповідача на території Дніпропетровської області вказана техніка більше не реєструвалась. 
10.          Станом на дату відкриття провадження у справі про банкрутство (10.11.2020) у Боржника було відкрито 3 банківські рахунки у АТ "Прокредит Банк" , АТ КБ "Привтбанк" і ПУМБ. З аналізу зазначених рахунків за період з 07.05.2019 до останнього платежу вбачається, що з дати укладання Договору кошти у сумі 49000,00 грн на рахунок Боржника від Відповідача не надходили.
11.          На момент укладення Договору у Боржника існували та існують зобов`язання у розмірі 5000000,00 грн, підтверджені судовими рішеннями у справах №904/786/20, №904/1314/19, №904/4899/18.
12.          Так, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2020 у справі №904/786/20 стягнуто з Боржника на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" (нова назва - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрії України" (ініціюючий кредитор)) суму боргу в розмірі 699651,96 грн, пеню в розмірі 125189,00 грн, суму 20% річних в розмірі 82616,00 грн, штраф у розмірі 27986,00 грн, інфляційну складову в розмірі 44459,81 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 16567,47 грн. Суд у зазначеній справі встановив, що зобов`язання за договором виникло   16.11.2018.
13.          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2019 у справі №904/1314/19 задоволено позов Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" до Боржника, Товариства з обмеженою відповідальністю "Старт-Плюс", фізичних осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення 2932409,43 грн, у тому числі 2718862,71 грн заборгованості за кредитом, 49134,69 грн процентів, 57765,83 грн процентів за неправомірне користування кредитом, 106646,20 грн пені. Суд встановив, що відповідне зобов`язання виникло   09.10.2019.
14.          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2018 у справі №904/4899/18 стягнуто з Боржника на користь Приватного підприємства "Агропром 2008" заборгованість у розмірі 600000,00 грн, курсову різницю у розмірі 524492,19 грн, пеню в розмірі 1277914,62 грн, 3% річних у розмірі 2865,14 грн, інфляційні втрати у розмірі 15742,89 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 36315,22 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 19957,36 грн. Суд встановив, що зобов`язання за договором виникло 05.11.2018.
15.          Боржник за показниками коефіцієнту покриття, співвідношення активів та зобов`язань, а також враховуючи фактичну відсутність провадження фінансово-господарської діяльності, що має наслідком відсутність доходів від такої діяльності, перебуває у стані надкритичної неплатоспроможності, тобто на момент укладання Договору, його зобов`язання були більше, ніж активи.
Стислий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
16.          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2023 позов задоволено.
17.          Рішення мотивовано встановленням обставин, які свідчать про виведення активів та відповідно до положень статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) є підставами для визнання недійсним Договору як фраудаторного та повернення Комбайну до ліквідаційної маси, зокрема продажу Боржником Комбайну в підозрілий період за ціною нижче ринкової без отримання грошових коштів від покупця та пред`явлення йому вимоги, попри наявність на момент відчуження заборгованості, строк якої настав.
18.          Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.07.2023 рішення суду першої інстанції залишено без змін.  
19.          Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для застосування до Договору вимог частини 2 статті 42 КУзПБ з огляду на несплату Відповідачем коштів за Комбайн. При цьому суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України відхилив доводи Відповідача про здійснення готівкового розрахунку за Комбайн на підставі додаткової угоди від 21.09.2019 до Договору та квитанції до прибуткового касового ордеру №3 від 21.05.2019, адже такі докази не були подані до суду першої інстанції. Також апеляційний господарський суд відхилив аргументи Боржника про відчуження Комбайну за ціною нижче ринкової та доводи Відповідача про перебування Комбайну на момент відчуження в несправному стані через відсутність доказів на підтвердження таких обставин. 
20.          Водночас апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для витребування у Відповідача Комбайну відповідно до вимог частини 3 статті 42 КУзПБ. 
Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника 
21.          Відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в позові. 
22.          Касаційна скарга мотивована наявністю підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на неврахування судом апеляційної інстанції при ухваленні постанови висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07.09.2022 у справі №910/16579/20 (щодо фраудаторності правочину); від 28.10.2021 у справі №911/1012/13 (щодо застосування статті 42 КУзПБ); від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 20.02.2020 у справі №922/719/16, а також постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі №6-2407цс15 (щодо застосування  статей 15, 16, 216, 388 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України стосовно одночасного подання негаторного та віндикаційного позову).
23.          Водночас Відповідач вважає, що судові рішення ухвалені при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, за недоведеності обставин, які суди визнали встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у судових рішеннях, обставинам справи.  
24.          Позивач зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи самостійно вийшов за межі заявлених у позовній заяві підстав позову та застосував статтю 388 Цивільного кодексу України, задовольнивши одночасно вимоги негаторного та віндикаційного позову всупереч правовій позиції Верховного Суду.
25.          Позивач заперечує проти висновку господарських судів про наявність у Договору ознак фраудаторності, адже вони не відповідають фактичним правовідносинам сторін та ґрунтуються лише на припущеннях. При цьому Позивач стверджує про суперечливість висновків апеляційного господарського суду про безоплатне відчуження Боржником Комбайну та, водночас, відхилення доводів Відповідача про здійснення готівкового розрахунку за Комбайн. 
26.          Позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції, при відмові в прийнятті до уваги доданих до апеляційної скарги доказів, принципу рівності учасників перед судом, пропорційності в додержанні законних прав сторін, а також незастосування вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Ненадання ліквідатором Боржника до матеріалів справи наявних у нього додаткової угоди від 21.05.2019 до Договору та квитанції до прибуткового касового ордеру №3 від 21.05.2019, на переконання Позивача, здійснено з метою штучного створення підстав для визнання правочину недійсним та зловживання процесуальними правами.
27.          Вказуючи на порушення апеляційним господарським судом вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України, Позивач наголошує, що фактично матеріалами справи підтверджено, що Договір укладено з метою створення реальних правових наслідків, ним обумовлених, із виконанням сторонами всіх його умов щодо оплатної передачі продавцем майна тощо. 
28.          Крім того, Позивач зауважує про безпідставність висновку судів про фраудаторність Договору через відсутність у матеріалах справи документів, які б підтверджували іншу ринкову ціну Комбайна, ніж вказано в Договорі, а також дійсний технічний стан Комбайна на день укладення Договору. Водночас Відповідач вважає себе добросовісним покупцем Комбайна, адже не знав і не міг знати про наявність боргів у Боржника з огляду на відсутність на момент укладення Договору зареєстрованих виконавчих проваджень щодо нього. 
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 
29.          Інші учасники справи у встановлений судом термін відзиви на касаційну скаргу не надали. 
Позиція Верховного Суду
30.          Керуючись вимогами статей 14, 300 ГПК України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.
31.          Предметом касаційного перегляду є судові рішення, ухвалені за наслідком розгляду Заяви ліквідатора Боржника про визнання недійсним Договору як такого, що має ознаки фраудаторності. 
32.          Звертаючись з вимогами про визнання недійсним правочину, заявник згідно з вимогами статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. Без доведення обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства у суду відсутні підстави для визнання його недійсним.
33.          Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якою, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
34.          Стаття 42 КУзПБ визначає спеціальні підстави для заявлення вимог про визнання недійсними правочинів за участю боржника. Так, згідно з частиною 1 зазначеної статті Кодексу (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, зокрема, з таких підстав: боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів (абзац 2).
35.          Відповідно до частини 2 статті 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також, зокрема, з такої підстави: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог (абзац 3).
36.          Верховний Суд неодноразово зазначав, що інститут визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів. 
37.          Водночас однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
38.          Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
39.          Частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
40.          Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.
41.          Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
42.          Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.
43.          Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника. 
44.          Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. 
45.          Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.
46.          Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.
47.          Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.
48.          Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину   - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.
49.          Подібні за змістом висновки, зокрема, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20, на яку посилається ліквідатор Боржника у касаційній скарзі.
50.          Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові також зауважила, зокрема, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.
51.          У Цивільному кодексі України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.
52.          Перед судом постає завдання за наслідком оцінки обставин справи встановити взаємопов`язаність дій учасників оспорюваного правочину, направлену на досягнення єдиної недобросовісної мети - вивести майно (грошові кошти) боржника поза межі єдиної процедури банкрутства цього боржника для унеможливлення задоволення вимог визнаного у процедурі банкрутства кредитора (кредиторів) за рахунок такого активу з дотриманням правил процедури банкрутства.
53.          Наслідки визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною 1 або 2 статті 42 КУзПБ, визначені частиною 3 зазначеної статті, згідно з якою сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.
54.          Слід також зауважити, що питання застосування статті 42 КУзПБ під час вирішення спорів про визнання недійсними правочинів знайшло своє відображення, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 28.10.2021 у справі №911/1012/13, зокрема, щодо дії цих положень спеціального закону у часі та критеріїв застосування норми статті 42 КУзПБ, у тому числі і до заяв, поданих після введення в дію цього Кодексу.
55.          Відповідно до викладеного у зазначеній постанові висновку, на відміну від загальних норм (ЦК України та ГК України), застосування спеціальних норм законодавства про банкрутство можливо лише при наявності відкритого провадження у справі про банкрутство боржника, коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, а відтак правочин (договір), укладений до відкриття провадження у справі про банкрутство, не може оцінюватись судом на предмет його відповідності/невідповідності вимогам законодавства про банкрутство, чинного на час укладення цього правочину.
56.          Аналіз норм статті 42 КУзПБ дає підстави для висновку, що приписами цієї норми чітко визначено, що зазначена стаття підлягає застосуванню до правочинів, вчинених боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, а тому наведена норма щодо відрахування трирічного строку розширеному тлумаченню не підлягає.
57.          Оскільки провадження у цій справі про банкрутство Боржника відкрито на підставі норм КУзПБ, застосування судами першої та апеляційної інстанцій до спірних правовідносин положень статті 42 КУзПБ щодо обчислення строків та підстав для визнання недійсним Договору відповідає наведеній правовій позиції Верховного Суду у справі №911/1012/13, про неврахування якої безпідставно зазначає Відповідач у касаційній скарзі.
58.          Визнаючи недійсним Договір, укладений Боржником у підозрілий період (менше, ніж за три роки до відкриття провадження у цій справі про банкрутство Боржника), суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для застосування положень статті 42 КУзПБ, зважаючи на наявність ознак фраудаторності з огляду на відчуження Комбайну за Договором за ціною нижче ринкової та, водночас, без отримання грошових коштів від покупця. 
59.          Однак суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими доводи ліквідатора Боржника про відчуження Комбайну за ціною, нижчою від ринкової, з огляду на неподання доказів на підтвердження вказаних обставин. Зважаючи на таке, Верховний Суд не приймає до уваги викладені в касаційній скарзі аргументи про відсутність у матеріалах справи документів, які б підтверджували іншу ринкову ціну Комбайна та його технічний стан, адже наведені обставини не були покладені в основу оскаржуваної постанови.
60.          Водночас апеляційний господарський суд, дослідивши надані учасниками справи докази відповідно до вимог, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, погодився з висновком суду попередньої інстанції про фактично безоплатне відчуження Боржником Комбайна за Договором, що є підставою для визнання недійсним Договору згідно з частиною 2 статті 42 КУзПБ. 
61.          Зважаючи на встановлені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України межі розгляду справи, Верховний Суд відхиляє викладені в касаційній скарзі доводи про підтвердження матеріалами справи факту виконання умов Договору щодо оплатної передачі продавцем майна шляхом готівкового розрахунку, оскільки вони по суті зводяться до переоцінки доказів, встановлення обставин, які не були встановлені в судових рішеннях попередніх інстанцій або відхилені ними, що не є компетенцією суду касаційної інстанції.
62.          Так, згідно з встановленими господарськими судами обставинами сторони у Договорі передбачили безготівковий розрахунок Відповідача за придбаний Комбайн шляхом перерахування коштів у сумі 49000,00 грн на банківський рахунок Боржника протягом трьох днів після підписання Договору. Але відповідний розрахунок у встановлений Договором спосіб Відповідачем не здійснений, на рахунки Боржника грошові кошти як оплата за Комбайн не надходили. 
63.          Неприйняття апеляційним господарським судом доданих до апеляційної скарги доказів щодо зміни умов Договору та здійснення Відповідачем готівкового розрахунку за Комбайн не свідчить ані про суперечливість висновків суду, ані про недотримання ним принципу рівності учасників тощо, адже відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів можливе лише у виняткових випадках за умови підтвердженої доказами неможливості подання їх учасником до суду першої інстанції з причин, які об`єктивно не залежали від нього. 
64.          Оскільки Відповідача було належним чином повідомлено про розгляд справи місцевим господарським судом, але він не скористався своїм правом подати докази, які підтверджують його заперечення проти позову (зокрема копії додаткової угоди та квитанції), а в апеляційній скарзі не обґрунтував обставини неможливості подання таких доказів суду першої інстанції, прийняття їх апеляційним господарським судом було б виходом за межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції та проявом недотримання принципів рівності, змагальності сторін, закріплених у статтях 2, 7, 13, 269 Господарського процесуального кодексу України. 
65.          При цьому слід зауважити, що положеннями статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України на кожну сторону покладений обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, водночас кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З огляду на таке безпідставним є посилання Відповідача на незастосування судом апеляційної інстанції вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України, позаяк воно не ґрунтується на наведенні конкретних обставин зловживання ліквідатором Боржника процесуальними правами в розумінні наведеної норми. 
66.          Зважаючи на викладене, Верховний Суд не вбачає підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові норм законодавства, що регулюють визнання недійсними фраудаторних правочинів (зокрема статті 42 КУзПБ), у тому числі через неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20 і від 28.10.2021 у справі №911/1012/13. 
67.          Також Верховний Суд відхиляє аргументи Відповідача про невідповідність висновків апеляційного господарського суду щодо належності та ефективності способу захисту порушеного права шляхом повернення одержаного за Договором Комбайну Боржнику вимогам статті 388 Цивільного кодексу України та правовим позиціям щодо її застосування, задоволення одночасно негаторного та віндикаційного позовів. Верховний Суд зауважує, що за змістом мотивувальної частини оскаржуваної постанови висновки суду апеляційної інстанції в цій частині ґрунтуються саме на застосуванні вимог частини 3 статті 42 КУзПБ, яка визначає наслідки визнання недійсними правочинів боржника з відповідних підстав, зокрема, у вигляді повернення отриманого від боржника майна до ліквідаційної маси. Тобто апеляційний господарський суд при ухваленні оскаржуваної постанови не керувався положеннями статті 388 Цивільного кодексу України, про помилкове застосування якої зазначає Відповідач у касаційній скарзі. 
68.          Верховний Суд приймає до уваги посилання Відповідача в касаційній скарзі на правові висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 20.02.2020 у справі №922/719/16 та в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі №6-2407цс15, однак звертає увагу, що, на відміну від зазначених справ, позовні вимоги у цій справі стосуються застосування наслідків недійсності Договору шляхом повернення Комбайну до ліквідаційної маси Боржника Відповідачем саме як стороною Договору. З огляду на таке відсутні підстави для висновку про неправильне застосування в оскаржуваній постанові норм матеріального права через неврахування висновків, наведених у перелічених постановах.
69.          Крім того, підлягають відхиленню як нерелевантні посилання Відповідача в касаційній скарзі на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (про стягнення безпідставно одержаних коштів, 3% річних, інфляційних втрат), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (про зобов`язання виконати умови договору - прийняти виконання зобов`язань шляхом надання актів приймання-передачі електроенергії за відповідні періоди), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц (про зобов`язання здійснити публікацію про порушення авторських прав, стягнення компенсації за використання твору), спірні правовідносини в яких не є подібними до правовідносин у цій справі. Тобто наведені у касаційній сказі цитати з перелічених постанов стосуються відповідних фактичних обставин, що формують зміст неподібних до цієї справи правовідносин, та їх оцінки в межах дискреційних повноважень судів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
70.           Звертаючись з касаційною скаргою, Відповідач не довів неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права до встановлених під час розгляду справи обставин як необхідної передумови для скасування оскаржуваної постанови.
71.          Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги та залишення без змін оскаржуваних судових рішень.
Розподіл судових витрат
72.          Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на скаржника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.          Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.07.2023 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2023 у справі №904/5760/20(904/4633/22) залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    В. Картере

Судді                                                                                                 К. Огороднік

                                                                                                                В. Пєсков