УХВАЛА
25 вересня 2023 року 
м. Київ
cправа №  910/4462/22 
Суддя Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду  Огороднік К.М.

розглянувши заяву представника Приватного підприємства «Автоентерпрайз» 
про відвід суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суд Малашенкової Т. М., Колос І.Б. від розгляду справи № 910/4462/22

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІОНІТІ» 

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023

у справі №910/4462/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІОНІТІ»
до Приватного підприємства «Автоентерпрайз»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача -  ОСОБА_4 
про стягнення 540 000, 00 грн
та за зустрічним позовом Приватного підприємства «Автоентерпрайз»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІОНІТІ»
про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:
ТОВ «ІОНІТІ» 15.08.2023 звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 у справі №910/4462/22.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2023 для розгляду касаційної скарги у справі №910/4462/22 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючий, Булгакової І.В., Колос    І.Б.

Ухвалою Верховного Суду від 24.08.2023 касаційну скаргу ТОВ «ІОІНІТ» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 у справі №910/4462/22 залишено без руху у зв`язку із наданням скаржникові строку для надання касаційної скарги в новій редакції та вказати підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, визначену (визначені) у конкретному пункті (пунктах) частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та визначити підставу касаційного оскарження з урахуванням статті 310 ГПК (конкретна її частина та її пункт) з відповідним посиланням на статтю 287 ГПК України, а також надання документа на підтвердження оплати судового збору в розмірі 21 162   грн. Надано скаржнику строк тривалістю 10 днів з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 14.09.2023 у справі №910/4462/22, зокрема відкрито касаційне провадження у справі №910/4462/22 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІОНІТІ» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 у справі №910/4462/22 та призначено розгляд касаційної скарги на 03 жовтня 2023 року.

Приватне підприємство «Автоентерпрайз» 19.09.2023 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернулося до Верховного Суду з заявою про відвід суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Малашенкової Т.М. та Колос І.Б. у справі №910/4462/22, з посиланням на пункти 3, 5 частини 1 статті 35 ГПК України    та вважає, що судді Малашенкова Т.Б. та Колос   І.Б. не можуть розглядати справу та підлягають відводу, оскільки вони заінтересовані в результаті розгляду цієї справи, а також є інші обставини, які викликають сумнів у їх неупередженості та об`єктивності, що обґрунтовує, зокрема, наступним касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постановах від 30.05.2023 у справі №910/12774/21, від 06.06.2023 у справі №910/6220/22 та від 14.06.2023 у справі №910/5934/22, у спорі між ПП «Автоентрпрайз» та ТОВ «Іоніті» з подібним предметом спору і фактичними обставинами - щодо визнання недійсними договорів, оформлених у формі дублікату та підписаних від імені ПП «Автоентерпрайз» ОСОБА_4, визначили, що входить до предмету доказування у таких справах.
На думку заявника, обґрунтування рішення суду першої інстанції від 08.12.2022 у справі №910/4316/22 було зведене до того, що суд, ухилившись від надання оцінки доводам ПП «Автоентерпрайз» та численним доказам, наданим позивачем на підтвердження викладених обставин, обмежився оцінкою суду, наданою оспорюваному договору, а також іншим аналогічним договорам під час розгляду інших справ, пославшись на те, що за оспорюваним договором з ПП «Автоентерпрайз» вже було стягнуто штрафні санкції, зокрема, постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2021 у справі №910/14829/20. В подальшому, у справі №910/4316/22 апеляційний суд, дійшовши висновку про те, що оспорюваний договір було укладено ОСОБА_4 як представником ПП «Автоентерпрайз» у власних інтересах та інтересах своєї дружини, що є беззаперечною і достатньою підставою для визнання його недійсним на підставі частини третьої статті 238 Цивільного кодексу України, оскільки за даних обставин представник діє в умовах очевидного конфлікту інтересів, який презюмується і не потребує доведення (що відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у пункті 60 постанови від 19.01.2022 у справі №911/841/20, пунктах 5.15- 5.17 постанови від 06.07.2022 у справі №909/276/21; пункті 70 постанови від 14.07.2023 у справі №910/5934/22), визнав оспорюваний правочин недійсним.
ТОВ «Іоніті» звернулось з касаційною скаргою на цю постанову. Ухвалою Верховного Суду від 17.07.2023 відкрито касаційне провадження у справі №910/4316/22 (судді Бенедисюк І. М., Колос І. Б., ОСОБА_1.). В подальшому у зв`язку із відставкою судді ОСОБА_1 відбулася його заміна на суддю Малашенкову Т. М.
ПП «Автоентерпрайз» було подано відзив на касаційну скаргу ТОВ «Іоніті», в якому на 43 аркушах детально викладено заперечення щодо кожного з доводів касаційної скарги з посиланням на правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, які підлягають обов`язковому застосуванню, та докази, якими це підтверджується, а також детально проаналізовано порушення, допущені судом першої інстанції, які унеможливлюють залишення в силі рішення господарського суду міста Києва від 08.12.2022.
Однак, постановою Верховного Суду від 17.08.2023 у справі №910/4316/22 було скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2023 та залишено в силі рішення господарського суду міста Києва від 08.12.2022.
Заявник у поданій заяві про відвід обгрутовує відвід інформацією, що у зв`язку з прийняттям цієї постанови підписантом ПП «Автоентерпрайз»  Мустафаєвою А.Е. до Вищою ради правосуддя було скеровано скаргу щодо дисциплінарного проступку суддів Верховного Суду Бенедисюка І.М., Малашенкової Т. М. та Колос І. Б., який на переконання скаржника полягає в тому, що при ухваленні постанови від 17.08.2023 у справі №910/4316/22 суддями Верховного Суду Бенедисюком І. М., Малашенковою Т.М. та Колос І.Б. порушено право ПП «Автоентерпрайз» на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки цим рішенням судді наглядно продемонстрували, що судом не лише не надано оцінки доводам позивача, а й те, що судді, які брали участь під час розгляду справи, навіть не дослідили матеріали справи та аргументи ПП «Автоентерпрайз», викладені у відзиві на касаційну скаргу. 
Також, судді Верховного Суду Бенедисюк І. М., Малашенкова Т.М. та Колос І.Б. у постанові від 17.08.2023 у справі №910/4316/22: вдалися до переоцінки обставин, по-різному оцінених судом першої інстанції та апеляційним судом, що прямо суперечить положенням статті 300 ГПК України; дійшли суперечливого висновку, пославшись на постанови Верховного Суду, якими у разі укладення представником правочину у своїх інтересах або інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, вважається, що представник діє в умовах очевидного конфлікту інтересів, який презюмується, після чого послались, що апеляційний суд не зазначив у чому сам полягає інтерес представника; не застосували правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в Постанові від 30.06.2020 року у справі №638/18231/15-ц відповідно до якого законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя, на який ПП «Автоентерпрайз» посилалось у відзиві на касаційну скаргу на стор. 37, та інші правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені на стор. 29-37 відзиву на касаційну скаргу; не застосувавши правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, які містяться в рішеннях Верховного Суду у складі колегії суддів іншого касаційного суду та Великої Палати Верховного суду, судді не аргументували свій відступ від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та не передали справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, чим порушили вимоги частини третьої статті 303 ГПК України та частини шість статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».
Заявник на обгрутування заявленого відводу судді Малашенковій Т.М. вказує, що суддя Малашенкова Т.М. брала участь у розгляді справи №910/6220/22, якою скасовано рішення, аналогічне тому, яке вона ж залишила без змін у справі №910/4316/22, скасувавши рішення апеляційної інстанції, ухвалене з застосуванням висновків Верховного Суду у справі №910/6220/22. При цьому, окремої думки щодо незгоди з судовим рішенням (тим або іншим) суддя Малашенкова Т. М. не висловлювала.
Такі дії, на думку заявника, свідчать про те, що суддею Верховного Суду Малашенковою Т. М. ухвалено два протилежних рішення за однакових обставин у справах між тими ж сторонами з подібного предмету спору, що суперечить основним завданням Верховного Суду щодо забезпечення єдності судового практики та підриває довіру до найвищої судової інстанції.
Заявник вказує, що керуючим партнером адвокатського об`єднання «Адвокат Черезов і партнери», яке здійснює представництво ПП «Автоентерпрайз» в судах, Ігорем Черезовим, на інтернет-ресурсі « Liga.net » в розділі «Ліга.Блоги» 22 серпня 2023 року було опубліковано статтю під назвою «Як судді Верховного Суду завдають шкоди бюджету України», в якій він розкритикував постанову Верховного Суду від 17.08.2023 у справі №910/4316/22 та суддів, які ухвалили це рішення, а саме Малашенкову Т. М. , Колос І. Б., а також Бенедисюка І. М .
За тверженнями заявника, вказана публікація набула значного суспільного резонансу серед юридичної спільноти та отримала велику кількість переглядів. Лише репостів цієї статті у FасеВоок відповідно до позначки на ресурсі «Liga.net» - 444 репости.
Цю статтю із власним коментарем на своїй сторінці у FасеВоок було також розміщено директором ЕІП «Автоентерпрайз» Ніконовим Д. А. Публікація набрала значну кількість переглядів та репостів.
Крім того, заявник вказує у заяві про відвід, що Приватним підприємством «Автоентерпрайз» було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення (копія не надається в цілях збереження таємниці досудового розслідування) та готується скарга до ЄСПЛ.
Ухвалою судді Верховного Суду Малашенкової Т. М. від 24.08.2023 касаційну скаргу ТОВ «Іоніті» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 у справі №910/4462/22 було залишено без руху. На виконання ухвали ТОВ «Іоніті» було подано касаційну скаргу у новій редакції. Ухвалою від 14.09.2023 було відкрито касаційне провадження у справі №910/4462/22 за касаційною скаргою ТОВ «ІОНІТІ» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 у справі №910/4462/22. Водночас, зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржником не було виконано ухвалу від 24.08.2023. Не дивлячись на те, що ТОВ «Іоніті» не було усунуто недоліків первісної касаційної скарги, колегією суддів під головуванням судді Малашенкової Т. М., було відкрито касаційне провадження за касаційного скаргою ТОВ «Іоніті», що свідчить про існування обґрунтованих сумнівів у їх об`єктивності та неупередженості.
За тверженнями заявника, судді Верховного Суду Малашенкова Т.М. та Колос І.Б. не можуть бути безсторонніми та неупередженими щодо ПП «Автоентерпрайз», яке є стороною у справі, а також є зацікавленими у результатах її розгляду з метою обґрунтування своєї позиції, яка не була обґрунтована у постанові у справі №910/4316/22, тому можуть умисно діяти на шкоду ПП «Автоентерпрайз».
Ухвалою Верховного Суду від 22.09.2023 визнано доводи, викладені у заяві представника Приватного підприємства «Автоентерпрайз» про відвід суддям Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Малашенкової Т. М. та Колос   І.Б. у справі №910/4462/22 необґрунтованими. Заяву про відвід суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Малашенкової Т. М. та Колос І.Б у справі №910/4462/22 разом з матеріалами касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІОНІТІ» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 у справі №910/4462/22 передано на авторозподіл для визначення судді з розгляду заяви про відвід суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Малашенкової Т. М. та Колос І. Б. у справі №910/4462/22.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду заяви представника Приватного підприємства «Автоентерпрайз» про відвід суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суд Малашенкової Т. М., Колос      І.Б.  від розгляду справи  №910/4462/22 визначено суддю Огороднік К.М. (22.09.2023).
Статтями 38, 42 ГПК України закріплені права та обов`язки учасників справи, серед яких, право подавати заяви, зокрема і про відвід судді.

Статтею 35 ГПК України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді. Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо, зокрема, є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Згідно з частиною 3 статті 39 ГПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Відповідно до частини 7 статті 39 ГПК України вирішення питання про відвід суддею, який не входить до  складу  суду, здійснюється протягом двох робочих  днів.
Відповідно до частини восьмої статті 39 ГПК України суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи.
Розглянувши заяву представника Приватного підприємства «Автоентерпрайз»  про відвід суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суд Малашенкової Т.М., Колос І.Б. від розгляду справи  №910/4462/22, суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої, другої статті 48 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Частиною четвертою статті 11 ГПК України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Стаття 6 Конвенції вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії").

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення ЄСПЛ у справі "Хаушильд проти Данії").

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49 рішення ЄСПЛ у справі "Білуха проти України").

Європейський суд з прав людини зазначив, що "безсторонність", в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Булут проти Австрії" від 22.02.1996, у справі "Томан проти Швейцарії" від 10.06.1996). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

При цьому, особиста безсторонність суду, як суб`єктивний критерій, презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" від 09.11.2006).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункти 29, 31 рішення Європейського суду з прав людини "Газета "Україна-центр" проти України" від 15.07.2010).

ГПК України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді. 

Суд зазначає, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи, оскільки презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.
Отже, при вирішенні питання про відвід судді (складу суду) необхідно перевірити додержання як об`єктивного, так і суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, а саме формування суду (колегії суддів) для розгляду конкретної справи (об`єктивний критерій) у встановлений законом спосіб, та надати оцінку доводам заявника на предмет недодержання вимог щодо особистої безсторонності суду (суб`єктивний критерій).
Суд звертає увагу на приписи частини четвертої статті 35 ГПК України, якою імперативно визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя, а в протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

Відтак сама по собі незгода учасника справи із процесуальними рішеннями суддів не свідчить про їх упередженість, необ`єктивність чи заінтересованість та не є підставою для відводу останніх відповідно до наведених норм ГПК України.

Крім того, частинами першою та другою статті 32 ГПК України регламентовано, що визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється під час реєстрації документів, зазначених в частині другій статті 6 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ. Справа, розгляд якої відповідно до цього Кодексу здійснюється колегією суддів в обов`язковому порядку, розглядається постійною колегією суддів відповідного суду, до складу якої входить визначений суддя-доповідач.
Згідно з частиною    3 статті 6 ГПК України визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою у порядку, визначеному цим Кодексом (автоматизований розподіл справ).
Господарський процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді. Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.
Згідно положень частин 1, 2, 11 статті 39 ГПК України, питання про відвід (самовідвід) може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.
Оцінивши доводи, наведені заявником про відвід суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суд Малашенкової Т. М., Колос      І.Б.  від розгляду справи №910/4462/22, Касаційний господарський суд не вбачає об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, і викликають сумніви у їх неупередженості або об`єктивності, та могли б бути підставою для їх відводу у розумінні статей 35, 36 ГПК України.

Доводи представника Приватного підприємства «Автоентерпрайз» у заяві про відвід суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суд Малашенкової Т.М., Колос І.Б. ґрунтуються виключно на власній оцінці викладених заявником обставин та припущеннях, є необґрунтованими та такими, що зводяться до оцінки процесуальних дій судді.

Відтак, враховуючи положення частини 4 статті 35 ГПК України у задоволенні заяви представника Приватного підприємства «Автоентерпрайз» про відвід суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суд Малашенкової Т.М., Колос І.Б. від розгляду справи №910/4462/22, слід відмовити.
Керуючись статтями 32, 35, 39 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви представника Приватного підприємства «Автоентерпрайз» про відвід суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суд Малашенкової Т.М., Колос І.Б. від розгляду справи №910/4462/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Касаційного господарського суду
у складі Верховного Суду                                                                     Огороднік К.М.