УХВАЛА

29 серпня 2023 року 
м. Київ
cправа №  904/7149/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,  
секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,
представники учасників справи:
позивача - Іванченко І. С.,  
відповідача - Корсун С. О.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 10.05.2023  (судді: Дармін М. О. - головуючий, Антонік С. Г., Березкіна О. В.) та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2022 (суддя Крижний О. М.)
у справі за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях
до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод"
про стягнення 358 037,35 грн неустойки, 808,75 грн пені та виселення з приміщення,
ВСТАНОВИВ:
1. У грудні 2020 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (далі - РВ ФДМУ) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" (далі - ПрАТ "Дніпровський металургійний завод") про стягнення з відповідача неустойки у сумі 358 037,35 грн та пені в сумі 808,75 грн, а також виселення ПрАТ "Дніпровський металургійний завод" з нежитлових вбудованих приміщень, площею 914,4 м2, розміщених за адресою: м. Дніпро, посп. С. Нігояна, 67, що перебуває на балансі ПрАТ "Дніпровський металургійний завод" (далі - спірні нежитлові приміщення).
Позовні вимоги з посиланням на положення 525, 526, 785 Цивільного кодексу України та положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна" обґрунтовані тим, що строк дії укладеного між сторонами договору оренди від 28.04.2011 № 12/02-4412 закінчився 27.01.2020, а листом від 18.02.2020 № 11-02-01047 позивач повідомив відповідача про припинення договору та про необхідність терміново повернути об`єкт оренди. 
Проте відповідач об`єкт оренди не повернув у зв`язку з чим на підставі пункту 5.5 договору позивачем нараховано неустойку у розмірі подвійної орендної плати за кожний місяць користування майном за час прострочення, пеню за несвоєчасну сплату орендної плати та заявлено вимоги про виселення відповідача. 
2. ПрАТ "Дніпровський металургійний завод", заперечуючи проти позовних вимог, посилався на те, що спірний договір є продовженим, оскільки за його умовами орендар зобов`язаний письмово повідомити орендаря та балансоутримувача не пізніше ніж за 30 діб про намір щодо завершення, припинення або розірвання договору оренди.
Так, позивач звернувся до відповідача з листом від 13.11.2019 в якому, крім іншого, повідомив що термін договору спливає 27.01.2020 та у разі наміру продовжити договір на новий строк, просило надати заяву та документи, необхідні для оцінки орендованого майна. Орендар листом від 14.01.2020, який надійшов до РВ ФДМУ 17.01.2020, звернувся до орендодавця з проханням продовжити термін дії договору, надавши документи щодо проведення оцінки майна, як того вимагав позивач. 
Отже, відповідач вказував на необґрунтованості позовних вимог щодо стягнення неустойки, пені та виселення відповідача.
3. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2022, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10.05.2023, у задоволенні позову відмовлено.
Суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновком місцевого суду, з посиланням на правові висновки Верховного Суду, зазначив, що РВ ФДМУ не надало опису вкладення до цінного листа, який би підтверджував спрямування на адресу ПрАТ "Дніпровський металургійний завод" листа від 18.02.2020 №11-02-01048 щодо договору оренди від 28.04.2011 № 12/02-4412-ОД, отже позивачем не надано належних доказів повідомлення орендаря (належних доказів направлення листа за місцезнаходженням орендаря) про припинення договору оренди.
4. Не погоджуючись із постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10.05.2023 та рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2022, РВ ФДМУ у касаційній скарзі просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог повністю, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги посиланням на пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу Україні, вказуючи на порушення судами норм матеріального права та відсутністю висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Так, скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" та статті 764 Цивільного кодексу України щодо доведення інформації до орендаря про припинення дії договору у зв`язку із закінченням терміну його дії.
Зокрема, на думку заявника касаційної скарги, відсутній висновок Верховного Суду стосовно правових підстав належного (не належного) направлення листа на підставі статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у редакції, яка діяла у спірний період, статті 764 Цивільного кодексу України.
5. У відзиві на касаційну скаргу ПрАТ "Дніпровський металургійний завод" просить відмовити в її задоволенні, а судові рішення залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність доводів скаржника з підстав, наведених у відзиві.
6. Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судовому засіданні представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, запереченнях на неї, а також матеріали справи, Верховний Суд відхиляє ці доводи, а обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у наведеному випадку не підтвердилися з огляду на таке.
7. За змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду, після подання касаційної скарги.
З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції не приймає і не розглядає доводи скаржника, пов`язані з переоцінкою доказів та встановленням обставин справи.
Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.
8. Суди попередніх інстанцій установили, що 28.04.2011 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (правонаступником якого є Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях) (орендодавець) та Публічним акціонерним товариством "Євраз-Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" (правонаступником якого є                 ПрАТ "Дніпровський металургійний завод") (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-4412-ОД, відповідно до пункту 1.1 якого (з урахуванням додаткової угоди про внесення змін від 04.08.2014) орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно - вбудовані нежитлові приміщення музею в житловому будинку (далі - майно) площею 914,4 м2, розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Калініна, 67 на 1 поверсі та у підвалі будинку, що перебуває на балансі Публічного акціонерного товариства "Євраз - Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 10.04.2014 і становить за незалежною оцінкою 4 623 773,00 грн. 
Згідно з пунктами 3.1, 3.6, 5.2 договору (з урахуванням додаткової угоди про внесення змін від 04.08.2014) орендна плата визначається на підставі методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами), або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) березень 2014 року 7706,29 грн. Орендна плата за наступний місяць визначається шляхом коригування на індекси інфляції. Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні: 70 % - до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки, відкриті відділеннями казначейства - у розмірі 5394,40 грн; 30 % - балансоутримувачу у розмірі 2311,89 грн, щомісячно не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу. 
Пунктом 10.6 договору передбачено, що у разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцю орендоване майно за актом приймання-передачі у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі, один примірник якого надається орендарем орендодавцю у триденний термін з дати його підписання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передачі покладається на орендаря. У разі ненадання у триденний строк з дати підписання акта приймання-передачі орендодавцеві, зобов`язання орендаря з повернення орендованого державного майна вважаються невиконаними, а орендар зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування державним майном за час прострочення. 
Відповідно до пункту 10.1. договору (з урахуванням додаткової угоди про внесення змін від 10.04.2017) цей договір укладено терміном до прийняття іншого управлінського рішення, але не більш ніж на 2 роки 11 місяців, що діє з 28.04.2011 по 27.03.2014 включно. 
У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передані цим договором. Зазначені дії оформлюються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди. 
Суди установили, що договір є пролонгованим з 28.02.2017 по 27.01.2020 включно. Отже, строк дії договору сплив 27.01.2020.
Суди також установили, що фактичне використання відповідачем об`єкта нерухомого майна після закінчення обумовленого договором строку його дії, тобто після 27.01.2020, визнається усіма учасниками процесу ПрАТ "Дніпровський металургійний завод".
9. Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимога РВ ФДМУ про стягнення з                                   ПрАТ "Дніпровський металургійний завод" неустойки у сумі 358 037,35 грн та підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, пені в сумі 808,75 грн за несвоєчасну сплату орендної плати та виселення відповідача зі спірних нежитлових приміщень у зв`язку із закінченням строку договору та повідомлення орендаря про його припинення.
10. За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 759 зазначеного Кодексу передбачено, що за  договором  найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві  майно  у володіння та користування  за плату на певний  строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Строк договору найму визначено у статті 763 Цивільного кодексу України, частиною 1 якої передбачено, що договір найму  укладається на строк, встановлений договором. 
Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди також передбачені у статті 764 Цивільного кодексу України, якою визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Наведена норма визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.
11. У справі, яка розглядається, орендоване майно є державним, а тому на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, а саме на дату закінчення строку договору - 27.01.2020.
03.10.2019 прийнято Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІХ, який набрав чинності з дня, наступного за днем опублікування - 27.12.2019.
Прикінцевими та перехідними положеннями зазначеного Закону передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 лютого 2020 року, крім визначених у підпунктах 1 та 2 пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень.
Отже, станом на дату закінчення договору оренди (27.01.2020) діяв Закон України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-ХІІ у відповідній редакції.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції, чинній на час закінчення строку дії договору) термін договору оренди визначається за погодженням сторін.  Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.
У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19 зазначено, що відсутність такого заперечення як в силу статті 764 Цивільного кодексу України, так і за приписами частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" може мати прояв у "мовчазній згоді" і в такому випадку орендар саме в силу закону (а не за власною ініціативою в порядку частини третьої статті 17 Закону № 2269-XII) може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. 
У зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду також вказано таке:
"6.12. У контексті наведених норм заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин. 
6.13. Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини третьої статті 202 ЦК України. 
6.14. Чинне законодавство не містить спеціальних вказівок щодо того, коли орендар вважається повідомленим чи способів такого повідомлення; у договорі сторони також не передбачили будь-які домовленості щодо того, коли вважається здійсненим повідомлення сторони про припинення чи зміну договору".
12. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, установив, що РВ ФДМУ, звертаючись з позовом до суду, вказувало на те, що листом від 18.02.2020 № 11-02-01048 повідомило відповідача про припинення договору оренди з 28.01.2020 у зв`язку із закінченням терміну його дії, та посилалося на те, що вказаний лист направлено відповідачеві 19.02.2020, що підтверджується копією фіскального чеку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, на висновок в якій послався суд першої інстанції, зазначено, що негативні наслідки неодержання орендарем (у тому числі фізичною особою-підприємцем) звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на орендаря, а факт наявності відповідної заяви орендодавця та доказів її належного надсилання орендарю свідчить про добросовісне звернення орендодавця до орендаря, а відтак і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства.
Суд першої інстанції виходив з того, що згідно з пунктом 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.
Так, суд першої інстанції, рішення якого залишено без змін судом апеляційної інстанції,  установив, що надана позивачем копія фіскального чеку лише підтверджує надання послуг поштового зв`язку. Проте з цього фіскального чеку не вбачається що саме було направлено ПрАТ Дн.Метал.Заво (як зазначено у чеку), відсутнє посилання на лист,  а також не вбачається за якою адресою відправлена кореспонденція (том 1, а. с. 27). 
Отже, суди установили, що позивачем не надано належних доказів повідомлення орендаря (належних доказів направлення листа за місцезнаходженням орендаря) про припинення договору оренди. 
При цьому суд першої інстанції не взяв до уваги посилання РВ ФДМУ на аналогічну справу № 904/6219/21, в якій позовні вимоги задоволені, стосовно того, що повідомлення орендаря про припинення договору було здійснено в такий самий спосіб, зазначивши, що суд апеляційної інстанції у справі № 904/6219/21 виходив з того, що наступні дії орендаря, а саме повернення ним майна із зазначенням дати припинення договору підтверджують отримання орендарем повідомлення орендодавця про припинення строку дії договору.
Натомість у справі, яка розглядається, відсутні такі наступні дії орендаря, які б дозволили зробити висновок про отримання ним повідомлення про припинення договору.
13. РВ ФДМУ, оскаржуючи судові рішення з підстави, передбаченої у пункті 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, посилалося на відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" та статті 764 Цивільного кодексу України стосовно доведення інформації про припинення дії договору до орендаря, у зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди, зокрема правових підстав належного (не належного) направлення листа.
Водночас у пунктах 5.28, 5.34-5.35 постанови Верховного Суду від 05.10.2022 у справі                          № 904/8532/21 зазначено таке:
"5.28. … повідомлення про вручення поштового відправлення є документом, який оформлюється з метою отримання відправником відомостей щодо факту вручення поштового відправлення, дати такого вручення та щодо особи, яка отримала це поштове відправлення від імені адресата.
5.34. При цьому, сам по собі розрахунковий документ підтверджує надання послуг поштового зв`язку та дозволяє встановити інформацію щодо найменування     оператора     та об`єкта поштового зв`язку, які надали послугу, дату прийняття до пересилання поштового відправлення, вид послуги,     її вартість і одержувача, однак не містить інформації щодо адреси направлення та змісту відправлення.
5.35. В такий спосіб, копія лише самого фіскального чеку рекомендованого поштового відправлення без долучення до нього рекомендованого повідомлення про вручення із штриховим кодовим ідентифікатором, або копії конверта, у якому направлявся лист не може бути підтвердженням надіслання його засобами поштового зв`язку".
14. З огляду на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-які інші підстави касаційного оскарження заявником не зазначалися та не обґрунтовувалися у поданій касаційній скарзі, колегія суддів на підставі пункту 4 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою РВ ФДМУ на судові рішення у справі № 904/7149/20.
15. Оскільки підстав для задоволення касаційної скарги немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 10.05.2023  та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2022 у справі № 904/7149/20 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                                      Т. Б. Дроботова

Судді                                                                                                                                   Н. О. Багай
                                                                                                                      
                                                                                                                                            Ю. Я. Чумак