ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року 
м. Київ

cправа №  910/7841/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:
позивача - Служби безпеки України (далі - СБУ, позивач, скаржник) - Ярко О.Ю. (самопредставництво),
відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівна компанія №7" (далі - Товариство, відповідач) - Білічак Х.В. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу СБУ
на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2022 (головуючий - суддя Сівакова В.В.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 (головуючий - суддя Гончаров С.А., судді Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л.)

у справі №910/7841/20
за позовом СБУ
до Товариства
про стягнення 46 382 851,17 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
ВСТУП
Причиною звернення до суду є наявність/відсутність підстав для стягнення з відповідача пені.

1. Короткий зміст позовних вимог 
1.1. СБУ звернулася до суду з позовною заявою до Товариства про стягнення 46 382 851,17 грн пені.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного сторонами договору про будівництво житла, відповідач взяв на себе зобов`язання у строк передбачений договором, ввести будівлю в експлуатацію та передати визначені договором квартири позивачу. Водночас, як вказує позивач, відповідачем не виконано вказані зобов`язання за договором, а тому наявні підстави для стягнення пені.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
2.1. Справа розглядалася судами неодноразово.

2.2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/7841/20 позов задоволено частково та стягнуто 43 715 537,36 грн пені.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2021 у справі №910/7841/20 апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/7841/20 змінено в частині розміру пені та стягнуто з відповідача 39 956 134,22 грн пені.

2.4. Постановою Верховного Суду від 14.12.2021 касаційні скарги СБУ та Товариства задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2021 у справі №910/7841/20 скасовано, а справу №910/7841/20 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

2.4.1. У постанові від 14.12.2021 Верховний Суд вказав, зокрема, таке:

- з`ясування дійсних відносин, які виникають з договору, є важливим для визначення відповідного матеріально-правового регулювання таких відносин;
- суд першої інстанції не досліджував правову природу укладеного сторонами договору та не навів мотивів застосування норм, що регулюють відносини підряду, а суд апеляційної інстанції не навів мотивів зазначеного висновку та мотивів щодо відхилення інших доводів апелянта про, те що вказаний договір є договором про спільну діяльність;
- судами не встановлено правової природи договору на підставі аналізу змісту договору та основних ознак зобов`язання, яке виникло з договору, прав та обов`язків сторін за договором, зокрема, умов та мети конкурсу, за результатами якого обрано відповідача, основної мети укладеного договору, здійснення відповідачем підрядних будівельних робіт, отримання оплати за такі роботи, отримання обома сторонами часток від завершеного будівництвом об`єкту, а також волевиявлення сторін щодо укладення того чи іншого виду правочину;
- встановлення обставин на підтвердження наявності чи відсутності вини відповідача входить у предмет доказування та дослідження у цій справі за позовом про стягнення неустойки;
- суди попередніх інстанцій у цій справі вважали необґрунтованими доводи відповідача стосовно відсутності його вини на підставі того, що у рішенні Господарського суду міста Києва від 28.10.2020 у справі №910/13226/20 зазначено, що "доводи відповідача стосовно відсутності його вини в порушенні строків будівництва та введення в експлуатацію об`єкта будівництва судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки позивачу було відмовлено в отримання дозволу на виконання будівельних робіт на підставі документів, наданих відповідачем";
- відповідач у цій справі обґрунтовував відсутність своєї вини посиланням, зокрема, на обставини щодо винесення Державною архітектурно-будівельною інспекцією України (далі - ДАБІУ) припису про зупинення підготовчих та будівельних робіт у липні 2017 року, усуненням обставин, що стали підставою для винесення припису, анулюванням дозволу на виконання будівельних робіт у липні 2017 року, наданням відповідачем позивачу комплекту документів для повторного отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Відповідач зазначав, що вказані обставини були також встановлені у справі №910/1499/18;
- суди у цій справі не досліджували вказаних відповідачем обставин та взяли до уваги правову оцінку цих досліджених обставин судами у справі №910/13226/20 всупереч вимогам частини сьомої статті 75 ГПК України;
- щодо законної сили і чинності судових рішень у справі №910/13226/20 (рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2020, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2021), то, як встановлено, ухвалою Верховного Суду від 15.09.2021 затверджено мирову угоду від 08.09.2021, укладену позивачем і відповідачем у справі №910/13226/20, визнано нечинними постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 у справі №910/13226/20, провадження у справі №910/13226/20 закрито;
- станом на момент розгляду цієї справи в суді апеляційної інстанції та прийняття постанови (06.10.2021), суду апеляційної інстанції було відомо про визнання нечинними рішень у справі №910/13226/20 (ухвалою Верховного Суду від 15.09.2021) та про нечинність рішень судів у справі №910/13226/20 на момент апеляційного перегляду цієї справи, оскільки в оскаржуваній постанові у цій справі суд посилався на ухвалу Верховного Суду від 15.09.2021 у справі №910/13226/20;
- разом з тим, суд апеляційної інстанції, маючи повноваження встановлювати обставини справи, послався на висновки суду першої інстанції щодо обґрунтування вини відповідача, в яких суд першої інстанції, у свою чергу, взяв до уваги правову оцінку обставин у справі №910/13226/20;
- при цьому, суди не надали оцінки тому факту, що у справі №910/13226/20 предметом позову було розірвання договору з підстав порушення строків, визначених у пунктах 3.5 та 4.6 договору, однак у цій справі має місце стягнення неустойки за порушення строків здачі об`єкта в експлуатацію, які передбачені пунктом 4.3 договору, що у свою чергу може зумовлювати встановлення різних обставин справи саме в межах та підстав позову, що відповідно впливатиме на правову оцінку таких обставин у частині встановлення вини відповідача щодо порушення вказаних строків.

2.5. Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.10.2022, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 у справі №910/7841/20, у задоволенні позову відмовлено повністю.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. СБУ, посилаючись на ухвалення судами першої та апеляційної інстанцій оскаржуваних судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 у справі №910/7841/20, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1. У касаційній скарзі, викладеній в новій редакції, в обґрунтування своєї правової позиції скаржник зазначає, що підставами для її подання є:

- пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки судами першої та апеляційної інстанцій не застосовано до спірних правовідносин частини третю, четверту, шосту статті 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон), висновок щодо застосування яких викладено, у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №826/10851/18 (наведені норми матеріального права стосувались саме підстав анулювання дозволу на виконання будівельних робіт, на які СБУ звертала увагу судів першої та апеляційної інстанцій, однак які залишись без реагування);
- пункт 3 частини другої 2 статті 287 ГПК України, оскільки судами попередніх інстанцій неправильно застосовано пункт 3 частини першої статті 34 та частину першу статті 37 Закону та не застосовано статтю 220 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статтю 612 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), висновки щодо застосування яких відсутні у подібних правовідносинах (у даному випадку, у частині неможливості отримання дозволу на виконання будівельних робіт внаслідок прострочення боржника);
- пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили зібрані у справі докази, чим порушено норми процесуального права: статті 3, 86, частину п`яту статті 236 ГПК України, висновок щодо застосування яких викладено, у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, що узгоджується з пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України; частину першу статті 316 ГПК України, висновок щодо застосування якої відсутній (суди попередніх інстанцій, відповідно до вказівок Верховного Суду, мали дослідити всі обставини справи щодо додержання сторонами своїх зобов`язань за договором, наявності/відсутності обставин щодо підтвердження вини відповідача у невиконанні своїх зобов`язань та/або неможливість належного виконання та, як наслідок, наявності для застосування передбаченої договором відповідальності за відповідне порушення).

5. Позиція інших учасників справи
5.1. У відзиві на касаційну скаргу Товариство заперечило проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просило відмовити у її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6.1. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23.09.2014 СБУ (сторона-1) і Товариством з (сторона-2), за результатами проведення конкурсу на будівництво житла відповідно до вимог Порядку організації будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 №715, укладено договір про будівництво житла на земельній ділянці на вул. Полковника Потєхіна, 9 у Голосіївському районі м. Києва №2309-14/19/2-13 (далі - Договір), відповідно до умов якого:

- предметом Договору є спільна діяльність сторін для досягнення мети - будівництва житлових будинків на земельній ділянці, розташованій на вул. Полковника Потєхіна, 9 у Голосіївському районі м. Києва, згідно з вимогами законодавства про основи містобудування та архітектурної діяльності (пункт 1.1);
- сторона-2 має право на власний розсуд приймати рішення щодо організації будівництва об`єкту та його техніко-економічних характеристик виходячи з вихідних даних, проектних та вишукувальних робіт, фактичних умов, фактичних умов містобудівної діяльності на земельній ділянці, при умові досягнення необхідного для сторони-1 результату у вигляді площ квартир у об`єкті, в кількості та з характеристиками, а також у строк, що визначений за результатами конкурсу (абзац другий пункту 1.2);
- сторони визначили, що Договір не є договором простого товариства, спільна діяльність здійснюється без об`єднання вкладів сторін, формування спільного майна, ведення окремого балансу (пункт 1.3);
- за виконання обов`язків, визначених Договором, сторони у якості результату від досягнення мети договору отримують такі частки завершеного будівництвом об`єкту:
•сторона-1 отримує: не менш ніж 17 536, 58 кв. м житла (загальної площі квартир), що становить не менш, ніж 327 квартир у завершеному будівництвом об`єкті. Квартири, які отримує сторона-1 за умовами Договору, повинні бути обладнанні вхідними металевими дверима, приладами опалення, віконними блоками, лічильниками води та електроенергії, без виконання внутрішніх опоряджувальних робіт. У ході виконання Договору загальна площа житла (загальної площі квартир) та кількість квартир, які за результатами конкурсу отримує сторона-1, не може змінюватись у сторону зменшення;
• сторона-2 отримує: всі житлові приміщення в об`єкті, за винятком житлових приміщень (квартир), які отримує сторона-1; усі нежилі приміщення, передбачені проектно-кошторисною документацією, у тому числі паркінги тощо (пункт 3.1);
- сторона-2 на підставі реєстру витрат сторони-1 протягом 90 днів, після підписання вказаного Договору компенсує стороні-1 витрати у розмірі 183 688,61 грн, понесені сороною-1 на стадії оформлення земельної ділянки, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок стоони-1, після чого сторони підписують відповідний акт (пункт 3.5);
- сторона-1 протягом 15 днів з моменту виконання стороною пункту 3.5 Договору надає стороні-2 нотаріально засвідчену довіреність на збір вихідних даних на проектування, здійснення проектування, замовлення інших робіт (послуг), необхідних для отримання документу, що дає право на виконання будівельних робіт на об`єкті, на виконання функцій замовника будівництва об`єкту, у тому числі в частині організації виконання будівельно-монтажних робіт, ведення об`єкту в експлуатацію, замовлення інших робіт (послуг) необхідних для виконання будівельно-монтажних робіт на об`єкті згідно з вимогами чинного законодавства, передачі збудованих житлових будинків, об`єктів соціальної та інженерної інфраструктури експлуатуючим організаціям тощо (пункт 4.5);
- сторона-2 згідно з графіком, погодженим стороною-1, у строк, що не перевищує 18 календарних місяців із моменту виконання стороною-1 вимог пункту 4.5 Договору, забезпечує виконання підготовчих робіт, розробку проектної документації, проведення експертизи проекту будівництва об`єкта відповідно до чинного законодавства та подання стороні-1 усіх документів, необхідних для отримання документа, що дає право на виконання будівельних робіт на об`єкті (пункт 4.6);
- сторона-1 має право у разі невиконання стороною-2 умов Договору у частині порушення строків, визначених у пунктах 3.5, 4.6 Договору, та не усунення нею зазначених недоліків у визначений стороною-1 строк - в односторонньому порядку розірвати Договір. При цьому сторона-1 не відшкодовує витрати, понесені стороною-2 у зв`язку з виконанням Договору (пункт 6.1.3);
- сторона-2 зобов`язана на підставі довіреності, вказаної в пункті 4.5 Договору, оформлювати дозвільні документи (дозволи, технічні умови та інші), необхідні для здійснення діяльності за Договором у частині отримання документа, що дає право на виконання будівельних робіт на об`єкті, ведення будівельних робіт на об`єкті, введення його в експлуатацію і передачі експлуатуючим організаціям (пункт 6.4.2);
- Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до дня його остаточного виконання сторонами (пункт 10.1).

6.2. Судами першої та апеляційної інстанцій вказано, що спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням, на думку позивача, відповідачем свого зобов`язання за Договором в частині введення в експлуатацію будинків та передачі позивачу квартир в строк до 05.03.2019. У зв`язку з порушенням відповідачем умов пункту 4.3 Договору в частині строку виконання зобов`язання, позивачем на підставі пункту 7.2 Договору нараховано пеню за період з 03.06.2019 по 30.11.2019 в розмірі 46 382 851,17 грн.

6.3. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку що Договір за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить елементи договору про спільну діяльність та договору будівельного підряду.

6.4. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 05.03.2015 позивач на виконання умов пункту 4.5 Договору надав відповідачу нотаріально посвідчену довіреність, якою серед іншого, уповноважив відповідача: подати до ДАБІУ на реєстрацію декларацію про початок виконання підготовчих робіт та отримати зареєстровану декларацію; підготувати та подати документи на отримання дозволу на виконання будівельних робіт щодо об`єкта в порядку, передбаченому чинним законодавством України; отримати дозвіл на виконання будівельних робіт, а також всі інші необхідні документи дозвільного характеру (в тому числі на знесення будівель та споруд, знесення зелених насаджень, зняття родючого шару ґрунту, ордери на порушення благоустрою тощо); отримати всі необхідні дозволи та документи, що входять до складу-проектно-кошторисної документації, необхідні для виконання підготовчих та будівельних робіт, узгодити та затвердити такі дозволи та документи у всіх необхідних органах державної влади та місцевого самоврядування, залучивши при необхідності для виконання таких робіт інші організації; підписати робочу документацію для виконання будівельних робіт; тощо. Довіреність видано стоком на п`ять років і дійсна до 05.03.2020.

6.5. У 2015 році відповідачем, як встановлено судами попередніх інстанцій, надано всі документи необхідні позивачу для отримання документу, що дає право на виконання будівельних робіт по будівництву житлових будинків на земельній ділянці по вулиці Полковника Потєхіна, 9 у Голосіївському районі міста Києва (далі - об`єкт). У тому числі було надано проектну документацію на об`єкт, відповідність якої будівельним та іншим нормам передбаченим законодавством підтверджується Експертним звітом щодо розгляду проектної документації від 09.10.2015 №7-Р72-15-ЕП/КО.

6.6. ДАБІУ 26.11.2015 видала Департаменту господарського забезпечення СБУ (замовнику), товариству з обмеженою відповідальністю "БК "Азур Груп" (генеральному підряднику [підряднику]) дозвіл №ІУ 115153300647 на виконання будівельних робіт - "Комплексна забудова території (будівництво житлових будинків, об`єктів обслуговування житлових будинків) на вул. Полковника Потєхіна, 9 у Голосіївському районі міста Києва".

6.7. Судом першої інстанції вказано, що в матеріалах справи наявний лист СБУ від 29.12.2015 №19/2-6985, в якому позивач звернувся до відповідача з проханням розглянути питання щодо призупинення робіт з будівництва житлового комплексу по вул. Полковника Потєхіна, 9 у Голосіївському районі м. Києва, у зв`язку з виникненням соціальної напруги навколо будівництва цього житлового комплексу.

6.8. У подальшому 20.07.2017 Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві (далі - Департамент) на звернення громадської організації "Барви Життя" проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на вул. Полковника Потєхіна, 9 у Голосіївському районі м. Києва, за результатами якої видано припис про зупинення з 20.07.2017 підготовчих і будівельних робіт на об`єкті до усунення порушень з вимогою повідомити про виконання припису Департамент до 21.08.2017.

6.9. ДАБІУ 28.07.2017 не дочекавшись закінчення встановленого строку для усунення порушень, повідомила позивача листом від 28.07.2017 №40-305-27 про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт на об`єкті "Комплексна забудова території (будівництво житлових будинків, об`єктів обслуговування житлових будинків) на вул. Полковника Потєхіна, 9 у Голосіївському районі міста Києва", замовник - Департамент господарського забезпечення СБУ від 26.11.2015 №ІУ 115153300647 на підставі рішення ДАБІУ від 28.07.2017 №158.

6.10. Департаментом 04.08.2017 видано направлення №б/н для проведення позапланової перевірки на об`єкті щодо виконання вимог припису про зупинення підготовчих і будівельних робіт від 20.07.2017. Строк дії направлення встановлено з 11.08.2017 до 23.08.2017.

6.11. Департаментом за результатами проведення позапланової перевірки складено акт №б/н, відповідно до якого у період з 11.08.2017 по 23.08.2017 зафіксовано виконання припису від 20.07.2017 та усунення порушення.

6.12. СБУ звернулася до відповідача з вимогою від 09.08.2017 про усунення зауважень, виявлених Департаментом і, та надання завірених в установленому порядку копій документів для отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

6.13. Відповідач 30.08.2017 супровідним листом №30-08/3 передав позивачу один комплект проектної документації для отримання дозволу на виконання будівельних робіт по об`єкту "Комплексна забудова території (будівництво житлових будинків, об`єктів обслуговування житлових будинків) на вул. Полковника Потєхіна, 9 у Голосіївському районі м. Києва".

6.14. Позивачем 20.09.2017 подано до Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві (далі - ДАБІ у м. Києві) заяву встановленого зразка, до якої долучено пакет наданих відповідачем документів для отримання нового дозволу на виконання будівельних робіт.

6.15. ДАБІ у м. Києві 29.09.2017 за результатами розгляду поданих документів відмовила у видачі дозволу на виконання будівельних робіт та зазначила при цьому ряд зауважень.

6.16. Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідач стосовно усунення зазначених зауважень (листи від 10.10.2017 №19/2-4430, від 23.11.2017 №19/2-5207, від 22.12.2017 №19/2-5811), однак відповідач жодної відповіді на листи не надав, зауваження не усунув.

6.17. Листом від 22.01.2018 №01/01 відповідач у відповідь (на листи позивача від 23.11.2017 №19/2-5207, від 22.12.2017 №19/2-5811) повідомив позивача, що зауваження, викладені у приписі Департаменту були усунуті у повному обсязі, про що 23.08.2017 було складено акт за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю); відповідачем надано позивачу усі необхідні документи для отримання дозволу на виконання будівельних робіт; вважає, що органом Державного архітектурно-будівельного контролю відмовлено у видачі дозволу на виконання будівельних робіт з формальних підстав; звернув увагу СБУ, що Товариство не наділене повноваженнями на звернення до суду з позовом від імені СБУ про оскарження рішень, дій або бездіяльності ДАБІУ, такими повноваженнями наділена виключно СБУ.

6.18. Листом від 05.01.2018 №19/2-34 позивач повідомив відповідача про розірвання в односторонньому порядку Договору, оскільки відповідач не виконує належним чином договірні зобов`язання, передбачені пунктом 4.6 Договору, а саме подання до 05.09.2017 до СБУ всіх документів, необхідних для отримання документу, що дає право на виконання будівельних робіт на об`єкті (згідно з відмовою у видачі дозволу на виконання будівельних робіт від 29.09.2017 №ІУ 133172721929) та вимагав на підставі пункту 6.1.3 Договору звільнити земельну ділянку по вул. Полковника Потєхіна, 9 у Голосіївському районі міста Києва в термін до 25.01.2018.

6.19. Листом від 24.01.2018 №03/01 відповідач у відповідь на зазначений вище лист позивача продублював раніше зазначене ним у листі від 22.01.2018 №01/01 та з приводу розірвання Договору зазначив, що Товариство належно виконало умови Договору про будівництво житла, зокрема щодо забезпечення виконання підготовчих робіт, розробку проектної документації, проведення експертизи проекту будівництва об`єкту та подання позивачу необхідних документів для отримання документу, що дає право на виконання будівельних робіт на об`єкті у строки, передбачені Договором, що підтверджується видачею ДАБІУ дозволу на виконання будівельних робіт від 26.11.2015. Крім того, відповідач одночасно зазначив, що Договір не містить положень стосовно повторного обов`язку отримувати дозвіл на виконання будівельних робіт. Також відповідач у зазначеному листі повідомив, що готовий надати максимальне сприяння позивачу у межах чинного законодавства України щодо повторного отримання СБУ дозволу на виконання будівельних робіт.

6.20. Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 у справі №910/1499/18 позов СБУ задоволено; зобов`язано Товариство звільнити земельну ділянку, розташовану на вул. Полковника Потєхіна, 9 у Голосіївському районі м. Києва, закріплену за СБУ на праві постійного користування згідно з державним актом від 31.01.2005 серії ЯЯ №080699.

6.21. Судами першої та апеляційної інстанцій вказано, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2019 у справі №910/1499/18, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 14.05.2019, рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2018 скасовано; прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено, та встановлено таке:

"На виконання пункту 6.4.2. договору відповідач належним чином виконав умови договору, а саме: згідно пунктів 4.5., 4.6. договору, у строк, що не перевищує 18 календарних місяців з моменту виданої Службою безпеки України довіреності від 15.03.2015, забезпечив виконання підготовчих робіт, розробку проектної документації, проведення експертизи проекту будівництва об`єкту відповідно до чинного законодавства та подання позивачу усіх документів, необхідних для отримання документу, що дає право на виконання будівельних робіт на об`єкті, зокрема, передав позивачу один комплект проектної документації для отримання дозволу на виконання будівельних робіт по об`єкту: «Комплексна забудова території (будівництво житлових будинків, об`єктів обслуговування житлових будинків) на вул. Полковника Потєхіна, 9 у Голосіївському районі м. Києва» (супровідний лист № 30-08/3 від 30.08.2017).
Крім того, зауваження, викладені у приписі Департаменту державної архітектурно - будівельної інспекції України у місті Києві були усунуті у повному обсязі, про що 23.08.2017 було складено акт за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду.
Таким чином, зобов`язання, визначені пунктами 4.5, 4.6 договору, виконані протягом встановленого п. 4.6 договору строку.
Тому положення п. 4.6 договору не можуть розповсюджуватися на обставини, які склались у 2017 році (анулювання дозволу на проведення будівельних робіт), оскільки зазначений пункт договору виконаний належним чином.
Отже, виходячи з аналізу положень договору, зокрема, п. 4.6 та п. 6.1.3., у їх системному взаємозв`язку з іншими положеннями договору, які визначають права та обов`язки сторін та підстави припинення договору, судова колегія дійшла висновку, що визначений пунктом 4.6. договору обов`язок відповідача забезпечити подання позивачу усіх документів, необхідних для отримання документу, що дає право на виконання будівельних робіт на об`єкті, стосується первинного отримання дозволу на виконання будівельних робіт. При цьому, право позивача на одностороннє розірвання договору на підставі п. 6.1.3. договору стосується виключно первинного отримання дозволу на виконання будівельних робіт, тоді як договір не містить положень стосовно обов`язку відповідача повторно забезпечити позивача документами, необхідними для повторного отримання дозволу на виконання будівельних робіт.
Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено виконання відповідачем обов`язку, визначеного п. 4.6. договору щодо передачі позивачу документів, необхідних для отримання дозволу на проведення будівельних робіт, що стало наслідком отримання дозволу № ІУ 115153300647, судова колегія дійшла висновку, що у позивача відсутні правові підстави для одностороннього розірвання договору відповідно до пункту 6.1.3.
Відтак, договір є чинним, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову та зобов`язання відповідача звільнити земельну ділянку, яка знаходиться по вулиці Полковника Потєхіна, 9, у Голосіївському районі міста Києва та перебуває у Служби безпеки України на праві постійного користування згідно з державним актом від 31.01.2005 серія ЯЯ № 080699".

6.22. Стосовно встановлених судами під час розгляду справи №910/13226/20 обставин наявності вини відповідача в порушенні строків будівництва та ведення в експлуатацію об`єкта будівництва за Договором суд апеляційної інстанції вказав таке:

"Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2020 у справі № 910/13226/20 позов Служби безпеки України задоволено та розірвано договір про будівництво житла на земельній ділянці по вул. Полковника Потєхіна, 9 у Голосіївському районі міста Києва № 2309-14/19/2-13 від 23.09.2014, укладений між Службою безпеки України та ТОВ «Домобудівна компанія № 7».
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2021, якою залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2020 у справі № 910/13226/20 колегією суддів зазначено, що доводи відповідача стосовно відсутності його вини в порушенні строків будівництва та ведення в експлуатацію об`єкта будівництва судовою колегію до уваги не приймається, оскільки позивачу було відмовлено в отриманні дозволу на виконання будівельних робіт на підставі документів, наданих відповідачем.
Однак, ухвалою Верховного Суду від 15.09.2021 у справі 910/13226/20 затверджено мирову угоду від 08.09.2021, укладену між Службою безпеки України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домобудівна компанія №7»; визнано нечинними постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 у справі № 910/13226/20; провадження у справі 910/13226/20 закрито.
Відповідно до ч. 2 ст. 317 Господарського процесуального кодексу України постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
Таким чином, висновки викладені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 та рішенні Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 у справі № 910/13226/20 не можуть братись судом до уваги при повторному вирішенні справи та мати преюдиціальне значення для вирішення цієї справи, так як ці рішення втратили законну силу.
До того ж, Верховним Судом у постанові від 14.12.2021 у справі № 910/7841/20 надано оцінки тому факту, що у справі № 910/13226/20 предметом позову було розірвання договору з підстав порушення строків, визначених у п. 3.5 та п. 4.6 договору, однак у цій справі має місце стягнення неустойки за порушення строків здачі об`єкта в експлуатацію, які передбачені п. 4.3 договору, що у свою чергу може зумовлювати встановлення різних обставин справи саме в межах та підстав позову, що відповідно впливатиме на правову оцінку таких обставин у частині встановлення вини відповідача щодо порушення вказаних строків.
Відповідно до умов затвердженої мирової угоди від 08.09.2021 сторони підтверджують, що ними було досягнуто згоди з остаточного врегулювання спору у справі № 910/13226/20, а саме пунктом 1.1. мирової угоди сторони узгодили, що на виконання цієї Мирової угоди ДБК № 7 зобов`язується забезпечити здійснення будівництва об`єкту, здачу його в експлуатацію та передачу позивачу належного йому за договором житла не пізніше 48 календарних місяців, починаючи з дати укладення нотаріального правочину на делегування ДБК № 7 повноважень щодо здійснення функцій замовника, але не раніше ніж з дати отримання або відновлення документа, що надає право на виконання будівельних робіт на земельній ділянці по вулиці Полковника Потєхіна, 9 у Голосіївському районі міста Києва (надалі - дозвіл на виконання будівельних робіт), якщо інший строк не буде письмово узгоджений сторонами шляхом укладення додаткової угоди до договору.
Відповідно до п. 1.2. мирової угоди сторони визнають дію договору, а також всі взаємні права та зобов`язання, що випливають з такого договору, з урахуванням змін та доповнень, викладених у цій Мировій угоді, яка, з моменту її затвердження судом, є невід`ємною частиною договору. У іншій частині, що не суперечить цій Мировій угоді, договір зберігає свою силу.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що фактично у мировій угоді сторони досягли згоди щодо зміни строку закінчення будівництва об`єкту, здачі його в експлуатацію та передачу позивачу житла, який раніше був визначений у п. 4.3 договору.
В свою чергу суд першої інстанції вірно вказує, що зі змісту умов мирової угоди від 08.09.2021 не вбачається, що сторони встановили, що її умови застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до її укладення, а тому в даному випадку умови наведеної мирової угоди набувають чинності з моменту її затвердження судом і не можуть бути застосовані до правовідносин на момент їх виникнення між сторонами під час розгляду спору у даній справі".

6.23. З огляду на те, що нотаріально засвідчена довіреність видана позивачем відповідачу 05.03.2015 та, враховуючи положення пункт 4.3 Договору, суди попередніх інстанцій виснували, що відповідач мав закінчити будівництво об`єкта, здачі його в експлуатацію та передачу позивачу належного йому за договором житла у строк до 05.03.2019.

6.24. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановлено, що взяті на себе зобов`язання щодо закінчення будівництва об`єкта, здачі його в експлуатацію та передачу позивачу житла відповідач у встановлений Договором строк не виконав.

6.25. Суди попередніх інстанцій вказали, що відповідач міг виконувати Договір виключно при наявності дозволу на виконання будівельних робіт.

6.26. Суд першої та апеляційної інстанції зазначили, що, враховуючи висновки апеляційного суду у справі №910/1499/18 про те, що надання відповідачем документів для отримання документу на право виконання будівельних робіт стосувалося виключено отримання первинного дозволу та Договір не містить положень стосовно обов`язку відповідача повторно забезпечити позивача документами, необхідними для повторного отримання дозволу на виконання будівельних робіт, тому в силу положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" отримання дозволу покладено на позивача.

6.27. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, з`ясовані у розгляді справи факт порушення відповідачем своїх зобов`язань за Договором, проте відповідачем доведено обставини, які свідчать про відсутність його вини у такому невиконанні та/або про неможливість належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань внаслідок неможливості проведення будівельних робіт без дозволу, обов`язок в отриманні якого покладений на позивача, та відповідно, відсутність підстав для передбаченої Договором відповідальності за відповідне порушення.

6.28. Щодо заяви відповідача про застосування строку спеціальної позовної давності суди попередніх інстанцій вказали таке:

- строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, зокрема, щодо строку позовної давності зі стягнення штрафних санкцій, були продовжені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" з 02.04.2020 на строк дії карантину;
- отже, зважаючи на те, що з даним позовом позивач звернувся 05.06.2020 та те, що строк позовної давності у зв`язку з карантином був продовжений з 02.04.2020, позов про стягнення пені пред`явлений в межах строку спеціальної позовної давності.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції
7.1. Ухвалою Верховного Суду від 10.05.2023, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №910/7841/20 на підставі пункту 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України у контексті пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України.

7.2. Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 29.05.2023 у зв`язку з перебуванням судді  Колос І.Б. у відпустці призначено повторний автоматичний розподіл судової справи №910/7841/20, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Малашенкова Т.М. (головуючий), Бенедисюк І.М., Булгакова І.В.

7.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.4. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
8.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.4. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.5. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.6. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.7. Верховний Суд виходить з того, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.8. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

8.9. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

8.10. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

8.11. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

8.12. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

8.13. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27 березня 2018 року у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25 квітня 2018 року у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16 травня 2018 року у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 5 червня 2018 року у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31 жовтня 2018 року у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 5 грудня 2018 року у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30 січня 2019 року у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

8.14. Скаржник посилається на те, що судами не застосовано до спірних правовідносин частини третю, четверту та шосту статті 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", висновок щодо застосування яких викладено, у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №826/10851/18.

8.15. Слід зазначити, що предметом розгляду даної справи є стягнення пені у зв`язку з невиконанням відповідачем свого зобов`язання за Договором в частині введення в експлуатацію будинків та передачі позивачу квартир у визначений Договором строк.

8.16. Водночас предметом розгляду у справі №826/10851/18 було таке:

- визнання протиправними дії головного інспектора будівельного нагляду ДАБІУ з винесення рішення про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт;
- зобов`язання ДАБІУ поновити в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів дані про видачу дозволу на виконання будівельних робіт.

8.17. З огляду на вище викладене, справа №826/10851/18, визначена скаржником, і дана справа, враховуючи критерій подібності, не є подібними ні за предметом розгляду, ні за підставою та за нормативно-правовим регулюванням правовідносин, що виникли з різних підстав, ні за предметом доказування, ані за фактичними обставинами та доказами, які досліджувалися судами.

8.18. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.19. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі №910/7841/20 (у частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України) на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

8.20. Також, СБУ у касаційній скарзі як підставу касаційного оскарження визначено пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України.

8.21. Так, скаржник вказує судами попередніх інстанцій неправильно застосовано пункт 2 частини першої статті 34 та частини першої статті 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та не застосовано статтю 220 ГК України, статтю 612 ЦК України, висновки щодо застосування яких відсутні у подібних правовідносинах (у даному випадку, у частині неможливості отримання дозволу на виконання будівельних робіт внаслідок прострочення боржника).

8.22. Відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.23. Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.24. Відповідно до статті 220 ГК України боржник, який прострочив виконання господарського зобов`язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.
Якщо внаслідок прострочення боржника виконання втратило інтерес для кредитора, він має право відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

8.25. Згідно із статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

8.26. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник має право виконувати будівельні роботи після видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України "Про оцінку впливу на довкілля".

8.27. Згідно із частиною першою статті 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України "Про оцінку впливу на довкілля", підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

8.28. Слід зазначити, що висновки Верховного Суду, які просить надати скаржник, у подібних правовідносинах, відсутні.

8.29. Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

8.30. Слід зазначити, що позивач послідовно вказував таке:

- отримання СБУ відповідного дозволу залежало саме від відповідача відповідно до пункту 6.2.4 Договору (позивач зобов`язаний на підставі наданих відповідачем всіх необхідних документів отримати документ, що дає право на виконання будівельних робіт щодо об`єкта в порядку, передбаченому чинним законодавством України);
- СБУ не отримала повторно дозвіл на виконання будівельних робіт на підставі наданих документів відповідача, у зв`язку із чим мало місце прострочення боржника, що визначено відповідно статті 220 ГК України та статті 612 ЦК України;
- судами першої та апеляційної інстанцій не застосовано у сукупності положення статті 220 ГК України, статті 612 ЦК України, пункт 3 частини першої статті 34 та частини першої статті 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

8.31. Також, скаржник вказує, що судами попередніх інстанцій не в повній мірі виконано вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 14.12.2021.

8.32. Відповідно до частини першої статті 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

8.33. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що судами попередніх інстанцій частково виконано вказівки Верховного Суду, зокрема, досліджено правову природу укладеного сторонами Договору, водночас відсутні мотиви, міркування та посилання на те, які саме норми повинні застосовуватись у даному спорі (що регулюють відносини підряду та/або спільну діяльність) у контексті дослідження питання порушення зобов`язань зі сторони Товариства та наявності/відсутності його вини.

8.34. Також суди першої та апеляційної інстанцій не виконали вказівку Суду щодо встановлення обставин на підтвердження наявності чи відсутності вини відповідача, що входить у предмет доказування та дослідження у цій справі за позовом про стягнення неустойки.

8.34.1. Так, у постанові від 14.12.2021 у справі №910/7841/20 Верховний Суд чітко вказав, що у цій справі має місце стягнення неустойки за порушення строків здачі об`єкта в експлуатацію, які передбачені пунктом 4.3 Договору, що у свою чергу може зумовлювати встановлення різних обставин справи саме в межах та підстав позову, що відповідно впливатиме на правову оцінку таких обставин у частині встановлення вини відповідача щодо порушення вказаних строків.

8.35. Слід зазначити, що суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, вказуючи на відсутність вини Товариства та відсутності підстав для стягнення пені зазначив таке:

- враховуючи висновки апеляційного суду у справі №910/1499/18 про те, що надання відповідачем документів для отримання документу на право виконання будівельних робіт стосувалося виключено отримання первинного дозволу та Договір не містить положень стосовно обов`язку відповідача повторно забезпечити позивача документами, необхідними для повторного отримання дозволу на виконання будівельних робіт, тому в силу положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" отримання дозволу покладено на позивача;
- судом першої інстанції з`ясовані у розгляді справи факт порушення відповідачем своїх зобов`язань за Договором, проте відповідачем доведено обставини, які свідчать про відсутність його вини у такому невиконанні та/або про неможливість належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань внаслідок неможливості проведення будівельних робіт без дозволу, обов`язок в отриманні якого покладений на позивача, та відповідно, відсутність підстав для передбаченої Договором відповідальності за відповідне порушення.

8.36. Отже, фактично суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваного рішення встановлені обставини судом у справі №910/1499/18.

8.37. Втім Суд у постанові від 14.12.2021 у справі №910/7841/20 наголошував на необхідності дотримання приписів статті 75 ГПК України та встановлення наявності/відсутності вини саме в рамках цієї справи, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.38. Верховний Суд неодноразово та послідовно зазначав правову позицію щодо застосування приписів статті 75 ГПК України.

8.38.1. Так, аналізуючи положення частини сьомої статті 75 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 (пункт 32) дійшла висновку, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

8.38.2. У пункті 7.10 постанови від 01.09.2020 у справі №907/29/19 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.

8.38.3. У пункті 9.10 постанови від 16.11.2022 у справі №910/6355/20 Велика Плата Верховного Суду зазначила, що попереднє рішення суду може бути враховано під час розгляду такого спору та слугувати підставою для звільнення учасників процесу від доказування певних обставин з урахуванням передбачених статтею 75 ГПК України правил, зокрема, що преюдиціальне значення надається виключно обставинам, установленим судовими рішеннями, серед яких можна виокремити обставини (факти) того, чи мали місце ці діяння та чи вчинені вони цією особою, а не правовій оцінці таких обставин, яка може полягати, зокрема, у висновках суду про те, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною.

8.38.4. Обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №914/554/19).

8.39. Відповідно до положень статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.40. Згідно з частиною першою статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

8.41. Враховуючи викладене, у цій постанові вище, судові рішення попередніх інстанцій зазначеним вимогам процесуального закону (статті 75, 86, 236, 237 ГПК України) не відповідають.

8.42. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.43. З огляду на те, що суд першої інстанції допустив порушення, а суд апеляційної інстанції не усунув його, а саме стосовно не виконання вказівок Верховного Суду, не встановлення обставин, що є визначальними і ключовими у цій справі у вирішенні даного спору, ураховуючи доводи касаційної скарги, які є нерозривними у їх сукупності, межі розгляду справи судом касаційної інстанції, імперативно визначені статтею 300 ГПК України, судові рішення попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції, у зв`язку з чим Верховний Суд не формулює остаточного висновку з підстави відкриття касаційного провадження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.

8.44. Що ж до підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, то доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження, виходячи з міркувань, викладених вище у цій постанові.

8.45. Верховний Суд бере до уваги та вважає частково прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на вказані вище висновки Верховного Суду, наведені у цій постанові.

8.46. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

8.47. У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

8.48. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
9.1. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.2. Доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку частково знайшли своє підтвердження з мотивів і міркувань, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.3. Порушення норм процесуального права допущені судом першої інстанції та не усунуті судом апеляційної інстанції унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції.

9.4. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

9.5. За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу СБУ задовольнити частково, судові рішення у справі скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

9.6. Під час нового розгляду суду слід звернути увагу на викладене у розділі 8 цієї постанови, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити зазначені в цій постанові доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

10. Судові витрати
10.1. Розподіл судового збору, спаленого за подання касаційної скарги, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, не здійснюється, адже суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржувані судові рішення та передає справу на новий розгляд, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судового збору.

Керуючись статтями 129, 296, 300, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Служби безпеки України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 у справі №910/7841/20 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Служби безпеки України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 у справі №910/7841/20 з підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 3 та 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, задовольнити частково.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 у справі №910/7841/20 скасувати.

4. Справу №910/7841/20 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              Т. Малашенкова

Суддя                                                                                               І. Бенедисюк

Суддя                                                                                               І. Булгакова