ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року 
м. Київ

cправа №  904/5697/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Бенедисюка І.М. (головуючий), Колос І.Б., Малашенкової Т.   М.,

за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,
представників учасників справи:
позивача - Хромов О.І. (адвокат), 
відповідача - Дубовик С.В. (адвокат),

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - не з`явився,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України",
на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2022 та
постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.03.2023
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз"
про стягнення 3 502 667,61 грн боргу, 358 422,82 грн пені, 77 950,25 грн 3% річних, 65 109,98 грн інфляційних втрат, а всього: 4 004 150, 66 грн,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.          Короткий зміст позовних вимог

1.1.          Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - ТОВ "Оператор ГТС України", позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" (далі - АТ "Криворіжгаз", відповідач) про стягнення  4   004   150,66 грн, з яких:  3   502   667,61 грн основного боргу, 358   422,82 грн пені, 77   950,25 грн 3   % річних та 65   109,98 грн інфляційних втрат.

1.2.          Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором транспортування природного газу від 04.02.2020 №   35А501-1072-20/2002000106 (далі - Договір) щодо оплати негативних щодобових небалансів за січень 2020 року.

2.          Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1.          Справа розглядалась судами неодноразово.

2.2.          Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2021 позов задоволено частково: закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 2 877 638,87 грн; стягнуто з АТ "Криворіжгаз" на користь ТОВ "Оператор ГТС України" 358 422,82 грн пені, 65 109,98 грн інфляційних втрат і 77 950,25 грн. 3 % річних; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

2.3.          Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2021 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2021 скасовано; прийнято нове рішення; у позові відмовлено повністю.

2.4.          Постановою Верховного Суду від 31.05.2022 касаційну скаргу ТОВ "Оператор ГТС України" задоволено частково; рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2021 зі справи №904/5697/20 скасовано,  а справу передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

2.5.          За результатами нового розгляду, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2022 (суддя Новікова Р.Г.), залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.02.2023 (колегія суддів: Дармін М.О., Березкіна О.В., Орєшкіна Е.В.) закрито провадження у справі в частині стягнення суми боргу в розмірі 3   502   667,61 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору та повернуто ТОВ "Оператор ГТС України" з Державного бюджету судовий збір в розмірі 52   540,01 грн, сплачений платіжним дорученням від 09.10.2022 №62997; відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 358   422,82 грн, 3%річних у розмірі 77   950,25 грн та інфляційних втрат у розмірі 65   109,98 грн.

2.6.          Судові рішення у справі мотивовано тим, що визначений позивачем відповідачу обсяг негативних щодобових небалансів за січень 2020 року підтверджується належними і допустимими доказами. Заявлена до стягнення сума основного боргу у розмірі 3 502 667,61 грн  сплачена відповідачем повністю і під час вирішення спору вказані обставини не оспорюються сторонами (позивач заявив клопотання про закриття провадження у справі в цій  частині та просив повернути судовий збір), що є підставою для закриття провадження у справі, оскільки відсутній предмет спору. Розрахунки заявлених до стягнення сум пені, 3%річних та інфляційних втрат судом визнано арифметично правильними та обґрунтованими.

2.7.           Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення 358 422,82 грн пені, 77 950,25 грн 3% річних та  65 109,98 грн інфляційних втрат, суди виходили з того, що на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" від 14.07.2021 №1639-IX (у редакції, чинній на момент вирішення спору), а тому, нараховані позивачем до стягнення суми підлягають списанню на підставі положень статей 1, 6 цього Закону.

3.          Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1.          ТОВ "Оператор ГТС України", посилаючись на неправильне застосування господарськими судами норм матеріального права, просить: скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.03.2023 зі справи №904/5697/20 у частині позовних вимог, щодо яких було відмовлено та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. В іншій частині судові рішення у цій справі не оскаржуються.

4.          АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4.1.          Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1.1.          В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.1.2.          Зокрема, скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосовано положення статті 6 Закону №1639-IX, та, як наслідок не застосовано до спірних правовідносин положення статей 526, 527, 530, 549, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України та статті 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

4.1.3.          За твердженням ТОВ "Оператор ГТС України" Закон №1639-IX не містить положень, які б слугували правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

4.1.4.          Натомість скаржник наголошує на тому, що можливість списання заборгованості відповідно до положень статті 6 Закону №1639-IX  не є свідченням того, що такі нарахування є не правомірними та, відповідно, є підставою для відмови у задоволенні таких вимог. Положення наведеної норми лише створюють правові підстави для суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру у майбутньому та в позасудовому порядку вчинити дії на врегулювання такої заборгованості (списання вказаних сум), шляхом здійснення корегування відомостей в бухгалтерському обліку.

4.1.5.          Суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що Закон №1639-ІХ не ставить в залежність від наявності судового рішення про стягнення неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, можливість сторін здійснити врегулювання такої заборгованості, у разі якщо вона дійсно підпадає під таке врегулювання.

4.1.6.          За твердженням позивача, заборгованість відповідача зі сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат виникла та нарахована відповідно станом на 29.09.2020. Водночас Закон №1639-ІХ було прийнято 14.07.2021 (набрав чинності з 19.08.2021) і його дія поширюється на заборгованість операторів газорозподільних систем лише з прийняттям Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" (далі - Закон №2479-ІХ). При цьому, відповідача включено до Реєстру лише 10.11.2022 відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Комісія) №1410.

4.1.7.          Крім того, суди залишили поза увагою, що заборгованість за небаланси природного газу за січень 2020 року у розмірі 3 502 667,61 грн була сплачена відповідачем ще до прийняття Закону №1639-ІХ, а тому така заборгованість не підпадає під процедуру врегулювання відповідно до його положень, а тому нараховані на таку заборгованість неустойка, 3% річних, інфляційні не підлягають списанню.

4.2.          Доводи інших учасників справи
4.2.1.          АТ "Криворіжгаз" у відзиві на касаційну скаргу зазначило про безпідставність її доводів і просило в задоволенні касаційної скарги відмовити та залишити оскаржувані судові рішення без змін.

4.2.2.          Від Комісії відзив на касаційну скаргу не надходив.

5.          Стислий виклад обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

5.1.          ТОВ "Оператор ГТС України" (оператор) і АТ "Криворіжгаз"  (замовник) уклали Договір, за умовами якого оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому Договорі, а замовник сплачує оператору встановлені в цьому договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні (пункт 2.1).

5.2.          Взаємовідносини між замовником та оператором при забезпеченні (замовленні, наданні, супроводженні) послуг транспортування за цим Договором здійснюються сторонами через інформаційну платформу оператора відповідно до вимог Кодексу ГТС. Замовник набуває права доступу до інформаційної платформи з моменту підписання цього Договору, а його уповноважені особи - з моменту їх авторизації, що оформлюється наданим замовником повідомленням на створення облікового запису уповноважених осіб користувача платформи за формою, визначеною Кодексом ГТС. Після набуття права доступу до інформаційної платформи замовник зобов`язується дотримуватися порядку взаємодії з інформаційною платформою, визначеного Кодексом ГТС (пункт 2.8).

5.3.          Замовник зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг; надати оператору фінансове забезпечення в порядку, встановленому в Кодексі та цьому Договорі; дотримуватися обмежень, встановлених цим Договором і Кодексом; вчасно збалансовувати своє портфоліо балансування; не перевищувати замовлені потужності, визначені в цьому Договорі; здійснити своєчасну та повну оплату додаткової плати оператору в разі перевищення розміру замовленої потужності та/або плати за зміну умов (обмежень) користування потужністю з обмеженнями, та/або недотримання параметрів якості природного газу, який передається ним у газотранспортну систему (далі - ГТС), у порядку, визначеному цим Договором і Кодексом ГТС; здійснити своєчасну та повну оплату за перевищення розміру договірної потужності, додаткову плату за зміну умов (обмежень) використання потужності з обмеженнями, плату за добовий небаланс, плату за нейтральність балансування, додаткову плату в разі недотримання параметрів ФХП газу та плату за несанкціонований відбір природного газу з ГТС у порядку, визначеному Кодексом ГТС та цим Договором; здійснити в термін до 5 робочих днів з дня виставлення рахунка оплату вартості добових небалансів, якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів замовника протягом звітного газового місяця (пункт 4.1).

5.4.          Посилаючись на співставлення остаточних алокацій подач/відборів відповідачем природного газу до/з ГТС за січень 2020 року, позивач виявив наявність у відповідача негативних щодобових небалансів як різниці між вказаними алокаціями подач/відборів природного газу, на підставі чого здійснив розрахунок остаточних обсягів щодобового небалансу замовника за кожну газову добу звітного місяця та визначив його остаточну плату за такі щодобові небаланси за кожну газову добу і сумарно за звітний місяць. Зокрема, за січень 2020 року було виявлено остаточні обсяги негативних щодобових небалансів у розмірі 805,   12369   тис.   куб.   м (8333030   кВт   х   год) на загальну суму 4   680   589,52   грн. з ПДВ.

5.5.          Судами встановлено, що на підставі пунктів 2.8, 9.3, 11.4 Договору позивач направив відповідачу за допомогою інформаційної платформи акт врегулювання щодобових небалансів від 31.01.2020 №01-2020-2002000106/35А501-1072-20 у розмірі 805,12369 тис.куб.м за газовий місяць січень 2020 року та рахунок на оплату за щодобові небаланси за січень 2020 року від 31.01.2020 №01-2020-2002000106/35А501-1072-20 на суму 4 680 589,52 грн (з ПДВ).

5.6.          Акт врегулювання щодобових небалансів від 31.01.2020 №01-2020-2002000106/35А501-1072-20 разом із рахунком на оплату №01-2020-2002000106/35А501-1072-20 від 31.01.2020 надісланий позивачем відповідачу на інформаційну платформу у визначений пунктом 9.4 договору та Кодексом ГТС строк - 14.02.2020. Відповідно до пункту 9.3 Договору відповідач мав оплатити рахунок за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, тобто не пізніше 21.02.2020.

5.7.          Листом від 03.03.2020 №вих-20-2477 позивач звернувся до відповідача з вимогою сплати 4 680 589,52 грн за щодобові небаланси газового місяця січня 2020 року. Листом від 04.03.2020 №501051-Сл-4212-0320 відповідач звернувся до позивача з проханням про реструктуризацію заборгованості за наступним графіком: 31.05.2020 - 234 029,45грн; 30.06.2020 - 936 117,90грн; 31.07.2020 - 1 170 147,38грн; 31.08.2020 - 1 170 147,38 грн; 30.09.2020 - 1 170 147,38грн.

5.8.          Станом на 29.09.2020 за рахунок взаємозаліку зобов`язань сторін, а також часткової сплати відповідачем коштів було погашено заборгованість на суму 1 177   921,91 грн, що не заперечується відповідачем.

5.9.          Також суди встановили, що станом на час вирішення спору відповідачем сума заборгованості за щодобові небаланси газового місяця січня 2020 року в розмірі 3   502   667,61 грн відповідачем сплачена в повному обсязі до 31.12.2022.

6.          Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

6.1.          Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2.          Імперативними приписами частини другої статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.3.          Об`єктом касаційного оскарження є рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2022 та постанова Центрального апеляційного господарського суду від 22.03.2023 зі справи №904/5697/20 в частині незгоди позивача з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені, 3% річних та  інфляційних втрат, які нараховано на заборгованість за Договором за послуги балансування обсягів природного газу. В іншій частині - закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення суми боргу в розмірі 3 502 667,61 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору, прийняті зі справи судові рішення не оскаржувалось жодною зі сторін до суду апеляційної інстанції, а відтак у суду касаційної інстанції відсутні підстави для перегляду рішення суду в цій частині.

6.4.          Ураховуючи викладене, касаційний господарський суд переглядає оскаржувані судові рішення в межах вимог касаційної скарги позивача про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 358 422,82 грн пені, 77 950,25 грн 3% річних та  65 109,98 грн інфляційних втрат.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7.          Оцінка аргументів учасників справи і висновків місцевого та апеляційного господарських судів

7.1.          Причиною виникнення спору стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача пені, 3% річних та  інфляційних втрат, які нараховано на заборгованість за Договором за послуги балансування обсягів природного газу.

7.2.          Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень суди встановили, що:  пеня, 3% річних та інфляційні втрати нараховані позивачем на суму боргу за Договором про надання послуг з транспортування природного газу за січень 2020 року; АТ "Криворіжгаз" включене до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу; сума боргу відповідачем погашена до 31.12.2022.

7.3.          У зв`язку із чим, місцевий господарський суд з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що заявлені до стягнення пеня, 3% річних та інфляційні втрати підлягають списанню на підставі норм Закону №1639-IX (у редакції, чинній на час вирішення спору), тобто в  редакції Закону №2479-IX.

7.4.          У контексті доводів касаційної скарги, Суд відзначає, що спірні правовідносини сторін які виникли у процесі виконання Договору врегульовано, зокрема Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом ГТС, затвердженим постановою НКРЕКП, від 30.09.2015 №2493 та Типовим договором транспортування природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497, тощо.

7.5.          Зокрема, у цій справі Суд враховує як специфічний суб`єктний склад сторін, так і сутнісну сторону правовідносин, що виникли між ними як суб`єктами ринку природного газу.

7.6.          Ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання.

7.7.          При цьому, такі відносини є державно-регульованими, що проявляється, зокрема, у прийнятті низки законів, постанов та інших нормативних актів щодо, зокрема, встановлення/зміни тарифів, пільг, порядку розрахунків, врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, в тому числі за рахунок субвенцій державного бюджету, встановлення для певних суб`єктів обов`язкового надання послуг з постачання/транспортування/розподілу газу тощо.

7.8.          У розумінні положень Кодексу ГТС позивач є оператором газотранспортної системи, відповідач - оператором газорозподільної системи та замовником послуг транспортування за Договором. Отже, у загальному розумінні положень Закону №1639-ІХ є суб`єктами ринку природного газу.

7.9.          Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд виходить з такого.

7.10.          Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

7.11.          Разом з тим за частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

7.12.          Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

7.13.          Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства застосовуються і у питаннях господарсько-правової відповідальності.

7.14.          Згідно з частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

7.15.          Господарські санкції, що встановлюються договором чи законом за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника.

7.16.          Суд зазначає, що за загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша, друга  статті 598 ЦК України).

7.17.          Статтею 202 ГК України передбачено, що господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами (частина 1). До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина третя).

7.18.          Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

7.19.          Крім того, відповідно до положень Глави 50 ЦК України зобов`язання припиняються: переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю його виконання (стаття 607), смертю фізичної особи (стаття 608 ЦК), ліквідацією юридичної особи (стаття 609).

7.20.          Як встановлено судами попередніх інстанцій, виконання своїх зобов`язань за укладеним з позивачем Договором було виконано відповідачем з порушенням передбачених договором строків, тобто, в силу приписів чинного законодавства у позивача були наявні підстави для нарахування останньому пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

7.21.          Як свідчить зміст оскаржуваних судових рішень, у прийнятті рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, які позивачем було нараховано за період з 22.02.2020 по 29.09.2020, у зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору щодо своєчасної оплати заборгованості за актом врегулювання щодобових небалансів від 31.01.2020 №01-2020-2002000106/35А501-1072-20, як на підставу для припинення зобов`язань, які виникли в силу умов Договору та положень частини другої статті 625 ЦК України, суди посилаються на положення Закону №1639-ІХ, який набрав чинності 29.08.2021. Зокрема, судами застосовано положення статті 6 цього Закону у редакції змін, внесених Законом №2479-IX, яка набрала чинності з  19.08.2022. 

7.22.          Тобто відмова в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат у даній справі зумовлена не тим, що позивачем не доведено підстав та обставин позовних вимог, а тому, що в процесі розгляду справи набрав чинності Закон №1639-ІХ, на підставі якого відповідача, звільнено від виконання обов`язку по сплаті на користь позивача неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість з оплати послуг балансування за Договором транспортування природного газу, оскільки погашення спірної заборгованості було здійснено відповідачем до 31.12.2022.

7.23.           29.08.2021 набрав чинності Закон №1639-ІХ, який визначає комплекс відповідних заходів організаційного та економічного характеру спрямованих на врегулювання заборгованості за природний газ та послуги з його транспортування, шляхом проведення взаєморозрахунків та реструктуризації заборгованості.

7.24.          Так, відповідно до положень статті 1 Закону №1639-ІХ  (у редакції від 29.08.2021 та до 19.08.2022) було передбачено, що:
-           заборгованістю суб`єктів ринку природного газу, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є, зокрема, заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, не сплачена станом на розрахункову дату; заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами з транспортування природного газу, укладеними з особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, не сплачена станом на розрахункову дату; заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - НАК "Нафтогаз України"), не сплачена станом на розрахункову дату; (абзаци 7, 8, 9 частини першої статті 1);
-          процедура врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу - заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості за природний газ та послуги з його транспортування шляхом проведення взаєморозрахунків та реструктуризації заборгованості (абзац 14 частини першої статті 1);
-          реєстр підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу (далі - Реєстр) - відкритий загальнодоступний перелік підприємств та організацій, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (абзац 15 частини першої статті 1);
-          розрахункова дата - 31 грудня 2020 року (абзац 16 частини першої статті 1).

7.25.          Відповідно до положень статті 2 Закону №1639-ІХ  (у редакції від 29.08.2021)  дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК "Нафтогаз України" природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.

7.26.          Згідно з положеннями частини першої статті 3 Закону №1639-ІХ  (у редакції від 29.08.2021) для участі у процедурі врегулювання заборгованості суб`єкти ринку природного газу включаються до Реєстру, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

7.27.          При цьому, відповідно до статті 6 Закону №1639-ІХ  (у редакції від 29.08.2021) на реструктуризовану згідно з цим Законом заборгованість з оплати природного газу та послуги з його транспортування неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються. Неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість за договорами купівлі-продажу газу та договорами на транспортування, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури погашення заборгованості та не сплачені станом на розрахункову дату, підлягають списанню: з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 31 грудня 2020 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону; за умови повного виконання підприємством-дебітором укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

7.28.          Таким чином, визначальною умовою для поширення норм Закону №1639-ІХ  (у редакції від 29.08.2021), на заборгованість з оплати послуг транспортування природного газу відповідача перед позивачем могла бути заборгованість, яка виникла та не була сплачена до 31.12.2020, а також обставини включення відповідача до Реєстру.

7.29.          Поряд з тим, як вже було зазначено вище та встановлено судами попередніх інстанцій 19.08.2022 набрав чинності Закон №2479-IX. У преамбулі якого визначено, що цей Закон визначає особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання протягом дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування. Терміни вживаються в цьому Законі у значеннях, наведених у законах України "Про ринок природного газу", "Про теплопостачання", "Про житлово-комунальні послуги", "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та інших законах України. Вказаним законом внесені зміни, зокрема, і до Закону №1639-IX.

7.30.          У статті 2 Закону №2479-IX визначено гарантії, що надаються суб`єктам господарювання. Зокрема, у частині сьомій статті 2 цього Закону передбачено, що  взаєморозрахунки в цілях реалізації заходів, передбачених цією статтею, проводяться у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. 

7.31.          Так, відповідно до положень абзацу 4 частини другої статті 1 Закону №2479-IX визначено, що порядок підтвердження обставин, що є підставою для ненарахування неустойки (штрафу, пені), визначається Кабінетом Міністрів України.

7.32.          Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону №2479-IX були внесені зміни, зокрема і до Закону №1639-IX.

7.33.          Так, відповідно до положень статті 1 Закону №1639-ІХ  (у редакції змін внесених Законом №2479-IX  з 19.08.2022) передбачено, що:
-          взаєморозрахунки - розрахунки з погашення заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єктів ринку природного газу, які проводяться за рахунок видатків державного бюджету учасниками процедури врегулювання заборгованості;
-          заборгованість (грошові зобов`язання) суб`єктів ринку природного газу, що підлягає (підлягають) врегулюванню відповідно до цього Закону, а саме: заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, не сплачена станом на розрахункову дату; заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами з транспортування природного газу, укладеними з особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, яка виникла з 1 січня 2020 року по 28 лютого 2022 року включно;
-          процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії, послуги з розподілу та транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з розподілу/передачі електричної енергії, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості";
-          учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу, товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", суб`єкт господарювання, що здійснює функції постачальника "останньої надії", оператор газотранспортної системи та особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, оператори газорозподільних систем, електропостачальники або оператори системи розподілу (як правонаступники в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією), оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів;
-          розрахункова дата - 31 грудня 2020 року (крім випадків, якщо дата або підстава виникнення заборгованості (грошових зобов`язань) визначена цим Законом для виду заборгованості).

7.34.          Згідно зі статтею 2 Закону №1639-ІХ  (у редакції змін внесених Законом №2479-IX  з 19.08.2022) дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з її розподілу/передачі, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення.

7.35.          Відповідно до положень частини першої статті 3 Закону №1639-ІХ  (у редакції змін внесених Законом №2479-IX  з 19.08.2022) для участі у процедурі врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єкти ринку природного газу включаються до Реєстру, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

7.36.          Так, Законом №2479-IX були внесені численні зміни до статті 6 Закону №1639-IX, зокрема вказану статтю викладено в такій редакції:
На заборгованість за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу, укладеними з акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, яка підлягає врегулюванню відповідно до статті 1 цього Закону, погашену до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, а також на заборгованість, реструктуризовану відповідно до статті 5 цього Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.
Неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість підприємств, включених до Реєстру, за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу, укладеними з акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури врегулювання заборгованості та не сплачені станом на дату включення до Реєстру, підлягають списанню: за умови погашення основного боргу до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону; за умови повного виконання належним чином підприємством-дебітором укладеного договору про реструктуризацію заборгованості".

7.37.          Суд виходить з того, що законодавцем на державному рівні, ураховано обставини щодо неможливості підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити свої розрахунки та саме з прийняттям Закону №1639-ІХ визначено порядок певних дій, спрямованих на врегулювання такої заборгованості, зокрема, шляхом проведення взаєморозрахунків за рахунок видатків державного бюджету, реструктуризації заборгованості за природний газ та послуги з його транспортування та списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість з оплати природного газу та послуги з його транспортування.

7.38.          При цьому у подальшому у зв`язку з зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням в Україні воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого законом України від 24.02.2022 №2102-IX, законодавцем з метою врегулювання в умовах воєнного стану окремих відносин на ринку природного газу та у сферах тепло-гарячого водопостачання було прийнято Закон №2479-IX, яким запроваджено комплекс компенсаторних механізмів для покриття збитків та втрат відповідних суб`єктів господарювання, зумовлених впровадженим мораторієм, застосуванням інших інструментів державного регулювання, а також наслідками військових дій на усій території України, за рахунок коштів Державного бюджету України. Зокрема, встановлено перелік та механізми фінансування відповідних гарантій та компенсацій, спрямованих на забезпечення сталого функціонування ринку природного газу та сфери теплопостачання в умовах воєнного стану та у післявоєнний період.

7.39.          Верховний Суд зазначає, що аналіз положень Закону №2479-IX дає підстави дійти висновку, що фактично державою на законодавчому рівні були внесені зміни/уточнення/деталізація положень статті 6 Закону №1639-ІХ. При цьому, порядок підтвердження обсягів заборгованості, які підлягають урегулюванню згідно із Законом №1639-ІХ, визначено саме його положеннями.

7.40.          Відповідно до положень статей 2, 3  Закону №1639-ІХ (у редакції змін внесених Законом №2479-IX  з 19.08.2022) таке підтвердження у будь-якому випадку має здійснюватися НКРЕКП в установленому цим Законом порядку (на підставі висновків аудиторів та остаточного підтвердження НКРЕКП обсягів заборгованості за результатами процедури верифікації).

7.41.          Таким чином, у контексті спірних правовідносин,  доводів касаційної скарги та висновків судів попередніх інстанцій, колегія суддів зазначає про те, що внесення змін до законодавства шляхом його доповнення щодо особливостей врегулювання відносин, зокрема на ринку природного газу свідчить про те, що по-перше, такі зміни поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності (заборгованість, яка виникла з 01.01.2020 по 28.02.2022 та не сплачена станом на 19.08.2022); по-друге, що до їх запровадження, спірні відносини сторін щодо такої заборгованості підпадали під регулювання положень Закону №1639-ІХ.

7.42.          Як свідчить зміст оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій у застосуванні до спірних правовідносин положень статті 6 Закону №1639-IX (у редакції, чинній на час вирішення спору - 19.08.2022), мотивували свої висновки тим, що: сума боргу за Договором виникла з 01.01.2020 по 28.02.2022 включно; відповідача, як підприємство (боржник) включене до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу; сума основного боргу погашена до 31.12.2022. З огляду на наведені обставини, суди дійшли висновку, що заявлені позивачем до стягнення суми пені в розмірі 358   422, 82 грн, 3%річних у розмірі 77   950,25 грн та інфляційних втрат у розмірі 65   109,98, які нараховані на суму боргу за Договором підлягають списанню на підставі норм Закону №1639-ІХ (у редакції змін внесених Законом №2479-IX  з 19.08.2022).

7.43.          У контексті порушених скаржником питань, Суд зазначає про передчасність висновків судів попередніх інстанцій в цій частині,  виходячи з такого.

7.44.          Зокрема, колегія суддів зазначає, що закріплений у статті 58 Конституції України принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі "lex ad praeterian non valet" полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

7.45.          Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 №1-зп, від 09.02.1999 №1-рп/99, від 05.04.2001 №3-рп/2001, від 13.03.2012 №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

7.46.          Статтею 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

7.47.          Системний аналіз викладеного дає змогу виокремити два випадки зворотної дії норм цивільного/господарського законодавства: 1) коли акт законодавства пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність; 2) якщо законодавець встановлює спеціальні випадки зворотної дії актів законодавства (висновок судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.06.2021 у справі №904/7905/16).

7.48.          Суд також враховує, що за вимогами частини першої статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

7.49.          Принцип юридичної визначеності вимагає, щоб у випадку прийняття спеціального закону з певного питання, цей Закон не ставився під сумнів (зокрема, шляхом його невиконання), а сторони, яких він стосується, мають обґрунтовано очікувати, що він буде застосовуватися.

7.50.          Отже, виходячи із загально-дозвільного принципу, який закріплений у частині першій статті 19 Конституції України та зважаючи на зміст спірних правовідносин, їх правове врегулювання, судами необхідно було достеменно встановити наявність/відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 6 Закону №1639-ІХ (у редакції змін внесених Законом №2479-IX  з 19.08.2022).

7.51.          Суд зазначає, що фактично правова конструкція положень статті 6 Закону №1639-ІХ (у редакції змін внесених Законом №2479-IX  з 19.08.2022) дає підстави дійти висновку, що законодавцем надано можливість учасникам ринку природного газу - боржникам у правовідносинах, які стосуються дебіторської заборгованості за договорами про надання послуг з транспортування природного газу, яка підлягає врегулюванню відповідно до статті 1 цього Закону та яка погашена до 31.12.2022 застосувати компенсаторні механізми задля уникнення та/або покриття збитків (звільнення їх від сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат), або шляхом їх списання у разі включення такої заборгованості до Реєстру, або застосування інших положень цієї статті, шляхом можливості їх не нараховувати лише на реструктуризовану сторонами заборгованість у порядку, визначеному цим Законом.

7.52.          Таким чином, Суд у контексті спірних правовідносин, виходячи саме з того, що пеня, 3% річних та інфляційна складова є законними акцесорними (додатковими) вимогами позивача, як кредитора у спірних правовідносинах, наголошує на тому, що для фактичної можливості застосування судами положень статті 6 цього Закону саме у редакції чинній з 19.08.2022, яка надає можливість не нараховувати пеню, 3% річних та інфляційні втрати обов`язковому встановленню підлягають обставини щодо наявності критеріїв, які дають можливість застосувати компенсаторні механізми, визначені статтею 6 Закону №1639-ІХ, до суми основної заборгованості та до сум нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, як на дату виникнення такої заборгованості, так і на дату набрання чинності цих змін, відповідно до положень Закону №2479-IX.

7.53.          Поряд з тим, суди попередніх інстанцій достеменно не з`ясували та не встановили обставин зокрема: яким критеріям визначеним у частині першій статті 1 Закону №1639-ІХ відповідає спірна сума заборгованості; обставин щодо існування/неіснування у відповідача, як станом на 19.08.2022, так і на час включення відповідача до Реєстру (10.11.2022) наявності дебіторської заборгованості в сумі основного боргу перед позивачем за Договором (добовий небаланс природного газу січня 2020 року), яка підлягала врегулюванню.

7.54.          Судами також не з`ясовано обставини чи було сторонами врегульовано спірні правовідносини в частині погашення основного боргу та нарахованих на вказану заборгованість пені, 3% річних та інфляційних втрат, саме відповідно до положень Закону №1639-ІХ, зокрема, шляхом укладання договору про реструктуризацію заборгованості та/або договору про організацію взаєморозрахунків. Тобто фактичної можливості встановити обставини, що спірні заявлені позивачем суми пені, 3% річних та інфляційних втрат було відображено в обліку взаєморозрахунків учасників спірних правовідносин для можливості застосування положень Закону №1639-ІХ  у відповідній редакції щодо списання цих сум відповідно до положень статті 6 цього Закону.

7.55.           Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що судами не встановлювались обставини застосування/незастосування сторонами спору компенсаторних механізмів, визначених статтею 6 Закону №1639-ІХ в частині проведення розрахунків стосовно основної заборгованості у розмірі 3 502 667,61грн за добовий небаланс природного газу січня 2020 року, а також обставини щодо включення/невключення спірних сум до Реєстру.

7.56.          З огляду на наведене, Суд зазначає про передчасність висновків судів попередніх інстанцій щодо можливості/неможливості застосування положень статті 6 Закону №1639-ІХ у редакції змін, внесених Законом №2479-IX, з урахуванням умов Договору та фактичного змісту спірної заборгованості (пені, 3% річних та інфляційних втрат), як акцесорних (додаткових) вимог компенсаторного характеру, направлених на захист прав сторони у зв`язку з неналежним виконанням договірних (грошових зобов`язань) управненою стороною.

7.57.          Верховний Суд відзначає, що поряд із засадою цивільного законодавства свобода договору (пункт 3), частина перша статті 3 ЦК України також містить таку засаду як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).

7.58.          При цьому, Верховний Суд зауважує, що нараховані штрафні санкції, 3% річних та інфляційні втрати на суму основного боргу є акцесорними (додатковими) вимогами, які виникають, як на підставі Договору, так і на підставі закону. Водночас положення Закону №1639-ІХ у відповідній редакції не створюють безумовних підстав для відмови у задоволенні вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, а лише передбачають можливість врегулювання такої заборгованості відповідно до його положень, за умови існування, визначених цим Законом передумов.

7.59.          Разом з тим, зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції без належного дослідження наявних у справі доказів дійшли висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин які стосуються стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем за період з 22.02.2020 по 29.09.2020, положень статті 6 Закону №1639-ІХ (у редакції змін внесених Законом №2479-IX  з 19.08.2022).

7.60.          З огляду на наведене суд першої інстанції помилково обмежився лише посиланням на фактичне погашення відповідачем спірної заборгованості до 31.12.2022 та обставини включення відповідач до Реєстру, але не дослідив фактичний зміст спірних правовідносин і не встановив обставин, пов`язаних із можливістю застосування до спірних правовідносин положень Закону №1639-ІХ у відповідній редакції. Ці порушення не були усунуті і судом апеляційної інстанції.  

7.61.          Також, Суд вважає за необхідне наголосити, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою те, що винесення остаточного рішення в даній справі не перешкоджатиме відповідачу у його праві врегулювати цю заборгованість відповідно до Закону №1639-ІХ за умови існування, визначених цим Законом передумов.

7.62.          Відповідно до положень статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

7.63.          Згідно з частиною першою статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

7.64.          Враховуючи викладене, у цій постанові вище, судові рішення попередніх інстанцій зазначеним вимогам процесуального закону (статті 236, 237 ГПК України) не відповідають.

7.65.          Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

7.66.          З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріального права та порушив норми процесуального права, а суд апеляційної інстанції не усунув вказані порушення, що мало своїм наслідком не встановлення обставин, що є визначальними, вагомими і ключовими у цій справі у вирішенні даного спору, ураховуючи доводи касаційних скарг, які є нерозривними у їх сукупності, межі розгляду справи судом касаційної інстанції, імперативно визначені статтею 300 ГПК України, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа в частині розгляду позовних вимог про стягнення пені у розмірі 358 422,82 грн, 3%річних у розмірі 77 950,25 грн та інфляційних втрат у розмірі 65 109,98 грн - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції. У зв`язку з чим Верховний Суд не формулює остаточних висновків з підстави відкриття касаційного провадження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.67.          Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, не приймаються Судом з огляду на зазначене у розділі 7 даної Постанови.

8.          Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
8.1.          Таким чином, аргументи скаржника про порушення апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права знайшли частково своє підтвердження за результатами перегляду справи в касаційному порядку.

8.2.          Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

8.3.          Отже, касаційна скарга позивача підлягає задоволенню частково; рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині підлягають скасуванню, а справа у скасованій частині - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині судові рішення не переглядалось. Відтак рішення у неоскарженій частині в касаційному порядку не приймається.

8.4.          У новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене в розділі 7 цієї постанови, дослідити зібрані в справі докази, перевірити вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

9.          Судові витрати

9.1.          Розподіл судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, не здійснюється, адже Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржувані судові рішення в оскаржуваній частині та передає справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судового збору.

На підставі наведеного та керуючись статтями 300, 308, 310, 315 ГПК України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" задовольнити частково.
2.          Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.03.2023 зі справи №904/5697/20 скасувати.
Справу передати на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          І. Бенедисюк
Суддя                                                                                          І. Колос
Суддя                                                                                          Т.   Малашенкова