ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року 
м. Київ
cправа №  908/1957/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Білоуса В.В. - головуючого, Васьковського О.В., Погребняка В.Я.
за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

за участю представників сторін:
скаржника - адвокат Ільчук О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"
на  постанову Центрального апеляційного господарського суду
від  31.01.2023
та на  ухвалу господарського суду Запорізької області
від  06.09.2022 в частині відхилення грошових вимог Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"
у справі  № 908/1957/21
за заявою  Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно- експедиторського підприємства "Вертикаль"
про  банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:
1. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.07.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство Вертикаль"; введено процедуру розпорядження майном боржника.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
2. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 06.09.2022 у цій справі, серед іншого, відхилено грошові вимоги Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у розмірі 62  419, 72 грн.

3. Не погодившись з вказаною ухвалою в частині відхилення грошових вимог АТ  "Державна продовольчо-зернова корпорація України", останнє звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

4. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2023, зокрема, апеляційну скаргу АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Запорізької області від 06.09.2022 в частині відхилення грошових вимог АТ  "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у розмірі 62  419, 72 грн - залишено без змін.

Рух касаційної скарги
5. 22.02.2023 Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою від 22.02.2023 ВИХ.№130-2-19/473 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2023 та на ухвалу Господарського суду Запорізької області  від 06.09.2022 в частині відхилення грошових вимог Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у справі № 908/1957/21, підтвердженням чого є накладна відділення поштового зв`язку на конверті в якому надійшла касаційна скарга.

6. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у справі № 908/1957/21 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Васьковського О.В., судді - Погребняка В.Я., що підтверджується автоматизованого розподілу судової справи між суддями протоколом передачі судової справи від 24.02.2023.

7. Ухвалою Верховного Суду від 08.03.2023 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"  на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2023 та на ухвалу Господарського суду Запорізької області  від 06.09.2022 в частині відхилення грошових вимог Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у справі № 908/1957/21 залишено без руху на підставі частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України. Надано скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання суду оригіналу документу, що підтверджує доплату судового збору в розмірі 9 080,00 грн за подання касаційної скарги  на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2023 та на ухвалу Господарського суду Запорізької області  від 06.09.2022 в частині відхилення грошових вимог Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у справі № 908/1957/21.

8. 16.03.2023 від Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, до якої долучено документ (квитанція від 14.03.2023), що підтверджує сплату судового збору в розмірі 9 080,00 грн за подання касаційної скарги на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2023 та на ухвалу Господарського суду Запорізької області  від 06.09.2022 в частині відхилення грошових вимог Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у справі № 908/1957/21.

9. Ухвалою Верховного Суду від 22.03.2023 відкрито касаційне провадження у справі № 908/1957/21 за касаційною скаргою Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України", від 22.02.2023 ВИХ.№130-2-19/473  на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2023 та на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 06.09.2022 в частині відхилення грошових вимог Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"; призначено розгляд касаційної скарги на 11.04.2023 о 10:15 год.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими аргументами особи, яка подала касаційну скаргу.
10. Не погоджуючись з вказаною постановою, АТ  "Державна продовольчо-зернова корпорація України" подано касаційну скаргу, в якій останнє просить скасувати оскаржувані постанову апеляційного суду та ухвалу суду першої інстанції в частині відхилення грошових вимог АТ  "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у розмірі 62  419, 72 грн та прийняти нове рішення яким визнати та задовольнити грошові вимоги АТ  "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на загальну суму 67  381,76 грн та включити їх до реєстру вимог кредиторів боржника.

11. Касаційну скаргу мотивовано наступним.

11.1 Судами попередніх інстанцій не надано оцінки тому факту, що в наданих скаржником ТТН наявна відмітка про кількість доставленого вантажу, яка відрізняється від кількості відправленого вантажу.

11.2 Судами попередніх інстанцій не враховано, що підпис директора боржника у реєстрах перевезень, складених до кожного акту наданих послуг, свідчить про погодження боржника з фактичною кількістю перевезеного вантажу.

11.3 Висновки судів попередніх інстанцій про те, що матеріалами справи не підтверджено на яких вагах відбувалося зважування, чи співпадають методи зважування при завантаженні та розвантаженні, визначення виду вимірювальних пристроїв на яких проводилось зважування не спростовує факту погодженої сторонами кількості фактично доставленого вантажу визначеної в реєстрах перевезень, які складені до кожного акта наданих послуг та підписані представниками обох сторін.

11.4 Судами попередніх інстанцій не враховано, що з моменту прийняття вантажу до перевезення і до моменту видачі вантажу вся інформація про вантаж, його транспортування, дії залізниці під час перевезення є лише у залізниці, тому вантаж видано без перевірки маси, а одержувач вже після його отримання здійснив первинне переваження вагона на власних вагонних вагах та виявив різницю із вагою відправника в сторону зменшення, відтак у залізничній накладній не могла бути зроблена відмітка про кількість доставленого вантажу.

11.5 Судом апеляційної інстанції не враховано, що комерційні акти є лише одним із доказів, який суд оцінює в сукупності з іншими доказами, а тому відсутність останнього не може бути беззаперечним доказом на засвідчення обставин невідповідності маси вантажу даним, зазначеним у транспортних документах згідно зі статтею 129 Статуту залізниць України.

11.6 Судами попередніх інстанцій не враховано, що відповідно до умов договору обов`язок належного документального оформлення документів щодо кількості завантаженого чи вивантаженого вантажу покладено саме на боржника як експедитора.

11.7 Судами попередніх інстанцій не враховано правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 910/7054/18, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19.

12. Представник скаржника в судовому засіданні 11.04.2023 підтримала касаційну скаргу з підстав викладених у ній.
                                             
Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі
13. Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду
14. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника скаржника, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

15. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

16. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

17. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.07.2021, зокрема, відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиторське підприємство Вертикаль. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника.

18. 19.07.2022 до суду надійшла заява з грошовими вимогами до боржника від Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на суму 62 419,72 грн.

19. Відповідно до частин першої, третьої статті 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

20. Згідно частини шостої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі Закон).

20. На час відкриття провадження у справі № 908/1957/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиторське підприємство Вертикаль набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

20. Відповідно до частини першої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

21. Згідно частини третьої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства заява кредитора має містити: найменування господарського суду, до якого подається заява; найменування боржника, його місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); ім`я або найменування кредитора, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); розмір вимог кредитора до боржника з окремим зазначенням суми неустойки (штрафу, пені); виклад обставин, що підтверджують вимоги до боржника, та їх обґрунтування; відомості про наявність заставного майна боржника, яке є забезпеченням вимог; перелік документів, що додаються до заяви. До заяви в обов`язковому порядку додаються докази сплати судового збору, докази надсилання копії заяви боржнику і розпоряднику майна, а також документи, що підтверджують грошові вимоги до боржника.

22. Відповідно до частини четвертої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом. Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

23. Згідно частини шостої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

24. Судами попередніх інстанцій встановлено, що зі змісту заяви кредитора вбачається, що заявлена сума грошових вимог у розмірі 62 419,72 грн становить заборгованість боржника (з урахуванням індексу інфляції) з відшкодування збитків кредитора внаслідок втрати його вантажу, а відповідне зобов`язання боржника встановлено умовами Договору № 130 транспортного експедирування автомобільним транспортом від 07.07.2020 та Договору № 160 транспортного експедирування залізничним транспортом від 30.07.2020, за якими ТОВ "ТЕП Вертикаль" надавало транспортно-експедиційні послуги AT "Державна продовольчо-зернова корпорація України", що пов`язані з організацією та забезпеченням перевезення зернових, зернобобових, олійних культур та продуктів їх переробки автомобільним транспортом та залізницею.

25. Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до п. 4.5. Договору № 160 транспортного експедирування залізничним транспортом від 30.07.2020, кількість фактичного доставленого вантажу визначається шляхом зважування на повірених електронних залізничних вагах у пункті приймання вантажу за результатами зважування кожного вагона.

26. Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що доказів таких зважувань та їх результатів ні до претензії, ні до заяви кредитора не надано. Жодного документу вантажоодержувача (який приймає вантажі в пунктах приймання) до претензій чи заяви кредитора не надано. Відсутні в матеріалах справи і комерційні акти, які в обов`язковому порядку підлягають складенню залізницею для засвідчення обставин невідповідності маси вантажу даним, зазначеним у транспортних документах, згідно з статті 129 Статуту залізниць України.

27. При цьому, судом апеляційної інстанції правомірно відхилено доводи кредитора щодо подання ним на підтвердження обставин втрати вантажу копій відповідних залізничних накладних та актів наданих послуг, адже копії накладних не містять даних/відміток про кількість доставленого та виданого вантажоодержувачу вантажу, про факт перевірки вагону чи вантажу перед його видачою, та кількості виданого після перевезення вантажу, як за участі залізниці так і без її участі. Копії актів наданих послуг також не містять даних про кількість доставленого вантажу, а лише про кількість перевезеного вантажу. В таких актах від кількості перевезеного вантажу визначалась загальна вартість послуг, тобто, якби частина вантажу була б втрачена, то відсутні підстави для оплати послуг за перевезення такої частини втраченого вантажу. До того-ж, в актах вказано, що претензії щодо наданих послуг відсутні і у AT "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

28. Отже, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що по Договору № 160 транспортного експедирування залізничним транспортом від 30.07.2020 AT "Державна продовольчо-зернова корпорація України" взагалі не надано жодних доказів дійсної (фактичної) нестачі вантажу та її кількості. 

29. Щодо Договору № 130 транспортного експедирування автомобільним транспортом від 07.07.2020, то судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до п. 4.7. Договору, кількість фактичного доставленого вантажу визначається шляхом зважування па повірених електронних автомобільних вагах у пункті приймання вантажу з внесенням відповідної відмітки в товарно-транспортній накладній, що завірено підписом представника перевізника або експедитора.

30. При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що з наданих кредитором копій ТТН неможливо встановити конкретної маси прийнятого та доставленого вантажу. Відсутні в цих ТТН і підписи представника перевізника (чи водія перевізника) чи експедитора про їх участь у зважуванні, або про кількість фактично розвантаженого вантажу чи їх відмітка чи засвідчення про кількість фактично доставленого вантажу. В деяких копіях ТТН відсутні навіть підписи самого вагаря.

31. Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що матеріалами справи не підтверджено, на яких вагах було зважування, чи є вони електронними та повіреними, та чи співпадають методи зважування при завантаженні (в пункті відправки) та при розвантажуванні (в пункті доставки/приймання) вантажу.

32. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, (надалі - Правила) визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

33. Згідно пункту 15.1 Правил у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між Перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом, що може бути складений у паперовій або електронній формі, за формою, що наведена в додатку 4.

34. Відповідно до пункту 15.2 Правил перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті такі обставини: а) невідповідність між найменуванням, масою і кількістю місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені у товарно-транспортній накладній; б) порушення або відсутність пломб на кузові автомобіля або контейнері; в) простій автомобіля у пунктах вантаження і розвантаження понад встановлені норми часу; г) інші обставини (пошкодження упаковки, вантажу), які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності сторін.

35. Згідно пункту 15.3 Правил записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними.

36. Відповідно до пункту 15.4 Правил жодна із сторін не має права відмовитись від підписання акта. У разі незгоди зі змістом акта кожна із сторін має право викласти в ньому свою думку в рядку "Особливі відмітки" і засвідчити її підписом.

37. Згідно пункту 15.5 Правил при відмові від складання акта або від внесення записів у товарно-транспортну накладну у випадках недостачі, псування або ушкодження вантажу акт складається за участю представника незацікавленої сторони.

38. Відповідно до пункту 15.6 Правил для засвідчення складання акта на вільному місці зворотного боку товарно-транспортної накладної зазначається дата складання і про що складений акт (наприклад: "Про недостачу місць", "Про порушення пломби" та ін.).

39. Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що не подавалося кредитором і актів, якими згідно Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом, затвердженим наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, мають засвідчуватися обставини невідповідності маси вантажу даним, зазначеним у товарно-транспортній накладній. 

40. При цьому, судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що як і складені за Договором № 160, не підтверджують обставини втрати вантажу та її кількості також і акти наданих послуг за Договором № 130 транспортного експедирування автомобільним транспортом від 07.07.2020, які містять лише кількість перевезеного вантажу та вартість послуг експедитора. 

41. З огляду на викладене, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що відсутні підстави для визнання грошових вимог AT "Державна продовольчо-зернова корпорація України" до боржника. 

42. Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

43. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

44. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. 

45. Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

46. 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

47. У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

48. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

49. Згідно статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

50. У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

51. Таким чином, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

52. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

53. Щодо застосування у цьому випадку стандарту доказування "вірогідність доказів" колегія суддів зазначає, що згідно положень статті 77 "Допустимість доказів" Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

54. При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено відсутність у матеріалах справи допустимих доказів які б дозволили встановити обставини щодо втрати боржником вантажу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

55. При цьому, аргументи скаржника (пункти 11.1, 11.2, 11.3, 11.4, 11.5, 11.6, 11.7 постанови) фактично зводяться до намагання здійснити переоцінку доказів та прохання надати нову оцінку доказам у справі, що в силу вимог    статті 300 Господарського процесуального кодексу України виходить за межі повноважень Верховного Суду. 

56. Крім того, висновки у наведених скаржником постановах Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 910/7054/18, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19 не можуть вважатися в цьому випадку подібними через те, що на висновки у вказаних справах скаржник послався, виокремивши їх із контексту вказаних судових рішень, не урахувавши викладених в рішеннях правових позицій Верховного Суду стосовно спірних правовідносин та предмету спору, в контексті досліджуваних судами доказів та встановлених фактичних обставин у вказаних справах та сукупності встановлених обставин у справі № 908/1957/21, зокрема щодо відсутності належних доказів які б дозволили встановити обставини щодо втрати боржником вантажу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

57. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

58. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 

59. У справі, що розглядається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

60. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

61. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні. 

62. Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції та ухвала суду першої інстанції, в частині відхилення грошових вимог Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у справі № 908/1957/21, таким вимогам закону відповідають.

63. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі. 

64. Вказані вимоги судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних ухвали та постанови, в частині відхилення грошових вимог Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у справі № 908/1957/21, були дотримані.     

65. Оскільки підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та ухвали суду першої інстанції, в частині відхилення грошових вимог Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у справі № 908/1957/21, немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-IX, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, - 

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" від 22.02.2023 вих.  №130-2-19/473    на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2023 та на ухвалу Господарського суду Запорізької області    від 06.09.2022 в частині відхилення грошових вимог Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у справі № 908/1957/21 залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2023 та ухвалу Господарського суду Запорізької області    від 06.09.2022 в частині відхилення грошових вимог Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у справі № 908/1957/21 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                        В. В. Білоус

Судді                                                                                                    О. В. Васьковський

                                                                                                             В. Я. Погребняк