ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року 
м. Київ
cправа №  904/7658/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Булгакової І.В. (головуючий), Малашенкової Т.М. і Селіваненка В.П.,
за участю секретаря судового засідання - Пасічнюк С.В.,

учасники справи:
позивач - акціонерне товариство "Укртрансгаз",
представник позивача - Оніщук В.М, адвокат (довіреність від 13.03.2023 № 1-3511),
відповідач - акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз",
представник відповідача - Рудницька Ю.О, адвокат (довіреність від 07.12.2022       № Др-198-1222),
розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз"  
на постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023 (головуючий Вечірко І.О., судді: Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.)
у справі № 904/7658/21
за позовом акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - Позивач)
до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи ?Дніпропетровськгаз" (далі - Відповідач) 
про стягнення 8   965 430,26 грн.
За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про стягнення 8 965 430,26 грн заборгованості за договором транспортування природного газу від 17.12.2015 № 1512000702 (далі - Договір), у тому числі 7   139 323,87 грн основна заборгованість, 318 038,83 грн 3% річних, 719 779,23 грн інфляційні втрати та                788 288,33 грн пеня. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:
- Відповідач не здійснив оплату рахунків за перевищення замовленої (договірної) потужності за травень-грудень 2019 року на загальну суму 7   139 323,87, чим порушив пункти 2.5, 4.1, 8.4 Договору;
- у зв`язку з простроченням Відповідачем зобов`язань із здійснення оплати перевищення замовленої (договірної) потужності за травень-грудень 2019 року Позивач на підставі пунктів 13.1, 13.5 Договору, статей 258, 536, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини третьої статті 198, статті 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України) здійснив нарахування 318 038,83 грн 3% річних, 719 779,23 грн інфляційних втрат та                788 288,33 грн пені.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2022 відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Рішення мотивовано тим, що:
- відсутність укладених сторонами додатків-1, 2 до Договору свідчить про неузгодження сторонами всіх істотних умов договору щодо кожної послуги, яка має надаватись за таким договором і така відсутність унеможливлює встановлення обсягів перевищення замовленої (договірної) потужності та виконання положень договору в частині порядку визначення її вартості. У матеріалах справи відсутні докази внесення змін у Договір, зокрема щодо договірної потужності на добу;
- укладеному сторонами Договору притаманні риси договору перевезення, а позивач, у розумінні чинного законодавства, є перевізником. Для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк, Позивач звернувся з цим позовом поза межами шестимісячного строку позовної давності, однак, враховуючи наявність підстав для відмови у позові за фактичними обставинами справи, суд не застосував строк позовної давності.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2022 скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 7   139 323,87 грн основного боргу, 318 038,83 грн 3% річних, 719 779,23 грн інфляційних втрат та 788 288,33 грн пені.
Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що:
- Договір є договором про надання послуг, який передбачає надання трьох видів послуг, а його істотні умови визначені статтею 901 ЦК України та спеціальним законодавством;
- виходячи з змісту положень пунктів 2.3, 2.7 Договору у випадку надання доступу до потужності на період однієї газової доби додатки № 1 та № 2 до Договору не укладаються;
- з матеріалів справи вбачається вчинення сторонами дій, спрямованих на виконання Договору;
- надані Позивачем докази підтверджують перевищення Відповідачем замовленої потужності у спірний період, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення спірної заборгованості, а також нарахованих пені, 3% та інфляційних втрат є правомірними.
Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022 заяву Відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено частково. Стягнуто з Позивача на користь Відповідача 39 985,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні іншої частини заяви Відповідача відмовлено.
Додаткове рішення мотивоване тим, що обсяг наданих адвокатом послуг підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, між тим, проаналізувавши наданий Відповідачем розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу та подані ним документи, суд встановив, що вартість послуг адвоката визначена останнім є завищеною, не відповідає принципу співмірності та розумності і з цих підстав суд дійшов висновку про зменшення таких витрат на 50%.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023 додаткове рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні заяви Відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення з Позивача витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
Вказана постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що у зв`язку із скасуванням судом апеляційної інстанції рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2022, прийнятого по суті спору, додаткове рішення від 08.02.2022 також підлягає скасуванню як невід`ємна частина оскаржуваного рішення, що нерозривно пов`язано з результатом вирішення спору по суті.
Не погоджуючись з постановами суду апеляційної інстанції, Відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду та на те, що судами при ухвалені оскаржуваної постанови не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду, які прийняті в інших справах у подібних правовідносинах, а також на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2022 залишити в силі. Також у касаційній скарзі Відповідач просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023 (ухвалену за наслідком перегляду додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022), а додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022 залишити в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
- наявні підстави для відступу від висновків, наведених у постановах Верховного Суду від 15.07.2022 у справі № 921/184/21, від 30.08.2022 у справі № 918/772/21, від 02.08.2022 у справі № 922/3303/21 щодо того, що, виходячи зі змісту положень пунктів 2.3, 2.7 договору у випадку надання доступу до потужності на період однієї газової доби додатки 1 та 2 до договору не укладаються;
- ухвалюючи оскаржувану постанову, апеляційний суд не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 918/450/20, від 19.03.2021 у справі  № 922/3987/19, від 15.07.2021 у справі № 921/184/21, від 22.10.2021 у справі № 910/1878/20, від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19, від 25.06.2019 у справі № 916/2090/16, від 27.05.2022 у справі № 910/5412/19, від 27.01.2020 у справі № 640/19386/18, від 29.07.2021 у справі № 580/2317/19, від 04.08.2021 у справі № 903/973/19, від 23.06.2021 у справі № 904/2611/18 щодо застосування статей 610, 628, 638 ЦК України, статей 180, 181 ГК України, а також у постановах Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 904/5807/19, від 19.01.2023 у справі  № 914/2441/21 щодо застосування розділу ІХ Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодексу ГТС) у подібних правовідносинах;
- відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування пунктів 1, 7 глави 3 розділу І, частини першої глави 1 розділу VІІІ, пунктів 1, глави 1 розділу ХІ Кодексу ГТС у взаємозв`язку з частинами першою, другою та третьою статті 32    Закону України "Про ринок природного газу" у контексті єдиної передбаченої законодавством умови для надання оператором ГТС послуги перевищення замовленої потужності у подібних правовідносинах; 
- суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, необґрунтовано відхилив клопотання про проведення експертизи, а також встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
У частині оскарження постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023, ухваленої за наслідком перегляду додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022, касаційна скарга обґрунтована тим, що додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає законну силу. З огляду на те, що постанова Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023 у справі № 904/7658/21 (постанова по суті) може бути скасована постановою Верховного Суду, то із набранням законної сили постановою Верховного Суду постанова Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023 (постанова по суті) втратить законну силу, та як наслідок на цій підставі втратить законну силу і постанова Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023 (ухвалена за наслідком перегляду додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022). Тобто у цій частині касаційної скарги скаржником не наведено обґрунтувань невідповідності вказаної постанови суду апеляційної інстанції нормам матеріального чи процесуального права, а визначено як похідною від постанови суду апеляційної інстанції, ухваленої по суті розгляду спору.
Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови апеляційного суду, просить закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Відповідача на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023, відкрите на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та залишити без задоволення касаційну скаргу в частині оскарження Відповідачем постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023 з підстав, передбачених пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, оскаржувану постанову апеляційного суду залишити без змін.
Від Відповідача надійшло клопотання про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, яке обґрунтоване необхідністю відступити від висновку, викладеного у справі                          № 921/184/21. 
Відповідно до частини першої статті 303 ГПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
Згідно з частиною другою статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
Відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16).
Основним завданням Верховного Суду відповідно до частини першої статті 36 Закону ?Про судоустрій і статус суддів? є забезпечення сталості та єдності судової практики. Відтак, для відступу від правової позиції, раніше сформованою Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі. 
Проте Відповідач у поданому клопотанні фактично наводить аргументи щодо правової природи договору транспортування природного газу та застосування до спірних правовідносин статей 306, 307, 315 ГК України, які (аргументи) подібні тим, які в переважній більшості вже були предметом розгляду Верховного Суду у справі № 921/184/21 та не наводить інших вагомих та достатніх аргументів, які свідчили б про необхідність відступу від вже висловленої правової позиції Верховного Суду з цих питань, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.07.2022 у справі № 921/184/21. Скаржник фактично викладає власну позицію щодо правової природи договору транспортування природного газу в контексті здійснення оплати за перевищення замовленої (договірної) потужності за травень-грудень 2019 року.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання Відповідача про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, яке обґрунтоване необхідністю відступити від висновку об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеного у справі № 921/184/21.
Відповідачем також подано клопотання про зупинення провадження у справі, в якому просить зупинити провадження у даній справі до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 918/686/21, яке відхиляється колегією суддів, оскільки Відповідачем не доведено об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи               № 918/686/21, що розглядається об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, - до набрання законної сили судовим рішенням у вказаній справі, а також наявність інших підстав для зупинення провадження у справі передбачених статтями 227, 228 ГПК України. 
Перевіривши правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права, відповідно до встановлених ними обставин справи, враховуючи підстави відкриття касаційного провадження, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено, що до матеріалів справи долучено Договір, сторонами якого є Позивач (оператор) та Відповідач (замовником), за умовами якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановленому в цьому договорі вартість таких послуг.
Відповідно до пункту 2.2 Договору послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі ГТС, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором.
Згідно з пунктом 2.3 Договору послуги, які можуть бути надані замовнику за цим Договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності); послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування); послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.
Пунктом 2.4 Договору передбачено, що обсяг послуг, що надаються за цим договором, визначається підписанням додатку 1 (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування) до цього договору.
Відповідно до пунктів 2.6-2.8 Договору замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі ГТС, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у Договорі. Оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі ГТС, приймати газ у точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів. Додатки 1, 2, 3 є невід`ємною частиною цього договору. При цьому додаток 3 укладається у випадку, коли замовником послуг є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газодобувне підприємство або виробник біогазу.
Згідно з пунктом 3.2 Договору оператор має право стягувати із замовника додаткову плату у разі перевищення розміру договірної потужності та/або за недотримання вимог щодо якості газу, який передається ним в газотранспортну систему, в порядку, визначеному цим договором.
Пунктом 4.1 Договору передбачено, що замовник зобов`язаний, у тому числі: своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг; не перевищувати замовлені потужності, визначені у цьому договорі; здійснювати додаткову плату оператору у разі перевищення договірної потужності, в порядку, визначеному цим договором.
Відповідно до пункту 8.1 Договору величина договірної потужності замовника визначається згідно з величиною потужностей, визначених у додатку 1 до цього договору.
Згідно з пунктом 8.4 Договору (у редакції додаткової угоди від 29.11.2017 № 1), у випадку перевищення замовником розміру договірних потужностей у точках входу/виходу до/з газотранспортної системи за період газового місяця замовник сплачує додаткову плату, яка розраховується за формулою : 
     m
B=?Bd ,
      d=1 
де:
В - вартість додаткової плати за перевищення договірних потужностей за період газового місяця;
m - кількість днів в газовому місяці;
Вd - вартість додаткової плати за перевищення договірних потужностей за кожний день газового місяця, яка розраховується для кожного дня перевищення за формулою:
          р                                                                            р
Вd= ?z x Ті вх рік (Сi вх факт  - Сi вх рік) + ?z x Ті вих рік (Сi вих факт  - Сi вих рік),
        і=1                                                                          і=1
де: z = 1 - до 01 січня 2018 року; z = 2 - з 01 січня 2018 року;
р - кількість замовлених точок входу і точок виходу, зазначених в додатку 1 до цього Договору;
Вd - вартість додаткової плати за перевищення договірних потужностей за день;
Сi вх факт - фактично використана потужність для і-тої точки входу, тис. куб. м/добу;
Сi вих факт - фактично використана потужність для і-тої точки виходу, тис. куб. м/добу;
Сi вх рік - договірна потужність річна для і-тої точки входу, тис. куб. м/добу;
Ті вх рік - тариф потужності річної для і-тої точки входу;
Сi вих рік - договірна потужність річна для і-тої точки виходу, тис. куб. м/добу;
Ті вих рік - тариф потужності річної для і-тої точки виходу.
Підставою для проведення розрахунку додаткової плати є дані, визначені оператором у звіті про використання договірної потужності, який надається замовнику до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, на його електронну адресу і містить розрахунок перевищення розміру договірних потужностей та рахунок на оплату. Замовник зобов`язаний здійснити оплату у строк до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем.
Розбіжності щодо вартості додаткової плати підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в суді. До прийняття рішення суду вартість додаткової плати за перевищення договірних потужностей, яку замовник зобов`язаний сплатити в строк, визначений пунктом 8.4 цього договору, визначається за даними оператора.
Пунктом 17.1 Договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2016, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.2015. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.
Апеляційним судом встановлено, що на виконання пункту 8.4 Договору Позивач за результатами остаточної алокації відборів та подач відповідача здійснив розрахунок вартості плати за перевищення потужності у відповідному розрахунковому місяці, а саме: за травень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності у розмірі 993,63086 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 187 426,60 грн; за червень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності у розмірі 2 210,42539 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 416 948,12 грн; за липень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності у розмірі                           2 095,92771 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 395 350,66 грн; за серпень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності у розмірі 2 004,28314 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 378 063,92 грн; за вересень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 1 088,54085 тис.м.куб./добу всього на загальну суму                        205 329,29 грн; за жовтень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності у розмірі 6 071,17674 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 1 145 193,92 грн; за листопад 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 9 393,28286 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 1 771 836,16 грн; за грудень 2019 року було виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 13 991,42863 тис.м.куб./добу всього на загальну суму 2 639 175,20 грн. Всього на загальну суму 7 139 323,87 грн.
На електронну адресу Відповідача, в Інформаційній платформі, Позивачем було направлено: рахунок від 31.05.2019 № 05-2019-1512000702/1000519 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 187 426,60 грн та Звіт про використання замовленої потужності за травень 2019 року; рахунок від 30.06.2019 № 06-2019-1512000702/1000619 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 416 948,12 гривень та Звіт про використання замовленої потужності за червень 2019 року; рахунок від 31.07.2019 № 07-2019-1512000702/1000719 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 395 350,66 грн та Звіт про використання замовленої потужності за липень 2019 року; рахунок від 31.08.2019 № 08-2019-1512000702/1000819 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 378 063,92 грн та Звіт про використання замовленої потужності за серпень 2019 року; рахунок від 30.09.2019 № 09-2019-1512000702/1000919 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 205 329,29 грн та Звіт про використання замовленої потужності за вересень 2019 року; рахунок від 31.10.2019 № 10-2019-1512000702/1001019 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 1 145 193,92 грн та Звіт про використання замовленої потужності за жовтень 2019 року; рахунок від 30.11.2019 № 11-2019-1512000702/1001119 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 1 771 836,16 грн та Звіт про використання замовленої потужності за листопад 2019 року; рахунок від 31.12.2019 № 12-2019-1512000702/1001219 на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 2 639 175,20 гривень та Звіт про використання замовленої потужності за грудень 2019 року.
Крім того Відповідачу були направлені акти наданих послуг [перевищення замовленої (договірної) потужності] від 31.05.2019 № 05-2019-1512000702/1000519, від 30.06.2019 № 06-2019-1512000702/1000619, від 31.07.2019 № 07-2019-1512000702/1000719, від 31.08.2019 № 08-2019-1512000702/1000819, від 30.09.2019 № 09-2019-1512000702/1000919, від 31.10.2019 № 10-2019-1512000702/1001019, від 30.11.2019 № 11-2019-1512000702/1001119, від 31.12.2019 № 12-2019-1512000702/1001219.
Відповідач виставлені Позивачем рахунки за перевищення замовленої (договірної) потужності за період з травня по грудень 2019 не оплатив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 7 139 323,87 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором у частині повної та своєчасної оплати наданих послуг з транспортування теплової енергії, Позивачем нараховані: пеня за загальний період з 01.05.2019 по 20.07.2020 у розмірі 788 288,33 грн, 3% річних за загальний період з 01.05.2019 по 24.05.2021 у розмірі 318 038,83 грн та інфляційні втрати за період з 01.05.2019 по 24.05.2021 у розмірі 719 779,23 грн.
Дослідивши доводи касаційної скарги, зміст судових рішень у їх контексті та матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пунктів 1, 2, 3, 4 частини другої  статті 287 ГПК України, які визначають, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Відповідач у касаційній скарзі посилається, що ухвалюючи оскаржувану постанову, апеляційний суд не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 918/450/20, від 19.03.2021 у справі  № 922/3987/19, від 15.07.2021 у справі № 921/184/21, від 22.10.2021 у справі  № 910/1878/20, від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19, від 25.06.2019 у справі № 916/2090/16, від 27.05.2022 у справі № 910/5412/19, від 27.01.2020 у справі № 640/19386/18, від 29.07.2021 у справі № 580/2317/19, від 04.08.2021 у справі № 903/973/19, від 23.06.2021 у справі № 904/2611/18 щодо застосування статей 610, 628, 638 ЦК України, статей 180, 181 ГК України, а також у постановах Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 904/5807/19, від 19.01.2023 у справі  № 914/2441/21 щодо застосування розділу ІХ Кодексу ГТС у подібних правовідносинах.
Верховним Судом проаналізовано зміст судових рішень, прийнятих у вказаних справах та встановлено, що у зазначених справах судами досліджувались різні за змістом докази, які подавались сторонами, та, порівнюючи зміст правовідносин (права й обов`язки сторін спору) згідно з відповідним правовим регулюванням, оскільки: 
- у справах № 918/450/20, № 922/3987/19, № 916/2090/16, № 910/5412/19,                         № 903/973/19, № 904/2611/18, № 904/5807/19 предметом позову було стягнення з відповідача заборгованості за врегулювання добового небалансу; 
- у справі № 910/1878/20, ухвалюючи постанову про скасування рішень судів попередніх інстанцій та приймаючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку, що за змістом норми статті 903 ЦК України, положень пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи (який визначає одним із принципів доступу суб`єктів ринку природного газу до газотранспортної системи здійснення своєчасної та повної оплати послуг, наданих оператором газотранспортної системи), положень глави 2 розділу VIII цього Кодексу, положень Типового договору транспортування природного газу, що затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №     2497, а також з огляду на умови укладеного між сторонами Договору надання послуг транспортування природного газу, зокрема і послуги замовленої (гарантованої) потужності, здійснюється на умовах їх оплатності. Водночас повернення вартості наданих послуг транспортування природного газу не передбачено ні відповідними нормами Закону, ні умовами Договору, а повернення вартості наданої послуги замовленої (гарантованої) потужності не передбачено умовами Договору незалежно від того, була чи не була повністю використана замовлена потужність. У зв`язку з наведеними висновками Суд вбачає підстави для відступу від протилежної правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 27.11.2020 у справі № 910/13174/19 - щодо обов`язку оператора газотранспортної системи повернути замовнику вартість замовленої потужності на вимогу замовника послуг транспортування, як такої, що сформульована Верховним Судом на підставі положень абзацу 13 пункту 3 глави 2 розділу VIII Кодексу газотранспортної системи, які не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, однак без урахування умов укладеного між сторонами Договору (транспортування природного газу, Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг) щодо обов`язку замовника сплатити оператору вартість замовленої потужності незалежно від того, була чи не була повністю використана замовлена потужність;
- у справі № 925/1137/19 предметом позову було стягнення заборгованості за неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу природного газу від 26.12.2014 № 3299/15-КП-36 у частині своєчасної оплати переданого газу;
- у справі № 914/2441/21 Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив, що суд апеляційної інстанції, а також і суд першої інстанції (оскільки як встановив суд апеляційної, місцевий господарський суд помилково визначив предмет спору в цій справі) не перевірили який тариф був застосований позивачем для розрахунку вартості перевищення замовленої потужності. Крім того, суди попередніх інстанцій не перевірили формулу та порядок здійснення відповідного розрахунку. Отже, на порушення вимог статей 73-80, 86, 236-238, 269 ГПК України ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції неповно дослідили та не дали належної правової оцінки зібраним у справі доказам, при цьому суд апеляційної інстанції, пославшись лише на їх належність та допустимість, не перевірив відповідності відображених у них даних та правильності розрахунку заявлених до стягнення сум;
- у справах № 640/19386/18 та № 580/2317/19 предметом позову було визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Враховуючи викладене та порівнюючи зміст правовідносин (права й обов`язки сторін спору) згідно з відповідним правовим регулюванням, Суд дійшов висновку, що правовідносини у таких справах не є подібними.
Що ж до визначення подібності правовідносин у справах, то Верховний Суд враховує правову позицію, викладену в мотивувальній частині постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі                             № 233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Суд не надає правової оцінки зазначеним у касаційній скарзі іншим постановам Верховного Суду, оскільки вони не визначені скаржником у касаційній скарзі як такі, що містять висновки, не враховані апеляційним судом при ухваленні оскаржуваної постанови у даній справі № 904/7658/21 відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.
Також Суд звертає увагу на те, що взаємно протирічними є посилання скаржника на справу № 921/184/21, оскільки у одному випадку він вказує на неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду викладених у постанові об`єднаної палати у вказаній справі, а іншому - він просить суд відступити від таких висновків Верховного Суду. 
Що ж до посилань Відповідача у касаційній скарзі на наявність підстав для відступу від висновків, наведених у постановах Верховного Суду від 15.07.2022 у справі № 921/184/21 від 30.08.2022 у справі № 918/772/21 від 02.08.2022 у справі № 922/3303/21 щодо того, що, виходячи зі змісту положень пунктів 2.3, 2.7 договору у випадку надання доступу до потужності на період однієї газової доби додатки 1 та 2 до договору не укладаються у подібних правовідносинах, то Верховний Суд відхиляє такі посилання як необґрунтовані, оскільки такі сумніви мають бути підтверджені та обґрунтовані, тому що, з урахуванням положень процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 2 частини другої статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити обґрунтування щодо необхідності відступлення від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях, із зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.
Крім того, Суд звертає увагу, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.
Отже, причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту. Водночас, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання (такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 зі справи  № 823/2042/16).
Проте, звертаючись з касаційною скаргою на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник вмотивовано не обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у вказаних постановах Верховного Суду, а також не навів змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.
Також як підставу для подання касаційної скарги Відповідачем визначено пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пунктів 1, 7 глави 3 розділу І, частини першої глави 1 розділу VІІІ, пунктів 1, глави 1 розділу ХІ Кодексу ГТС у взаємозв`язку з частинами першою, другою та третьою статті 32    Закону України "Про ринок природного газу" у контексті єдиної передбаченої законодавством умови для надання оператором ГТС послуги перевищення замовленої потужності у подібних правовідносинах.
Водночас у постановах від 15.02.2023 у справі № 904/7654/21 та від 20.12.2022 у справі № 904/7656/21 Верховного Суду, в яких розглядались позовні вимоги Позивача до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз" і акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи Дніпрогаз", відповідно, про стягнення заборгованості за перевищення замовленої (договірної) потужності за травень-грудень 2019 року за аналогічними договорами  транспортування природного газу, тобто правовідносини у вказаних справах є подібними з правовідносинами у даній справі, що переглядається, з огляду на правове регулювання та права й обов`язки сторін саме цих відносин з урахуванням предмету та підстав позову, Верховний Суд, залишаючи без змін постанови суду апеляційної інстанції, якими, у свою чергу, були скасовані рішення судів перших інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за перевищення замовленої (договірної) потужності за травень-грудень 2019 року за аналогічними договорами, та ухвалені нові рішення, якими вказані позовні вимоги були задоволені, погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що:
- договір транспортування природного газу є договором про надання послуг, який передбачає надання трьох видів послуг, а його істотні умови визначені статтею 901 ЦК України та спеціальним законодавством;
- виходячи зі змісту положень пунктів 2.3, 2.7 договору транспортування природного газу, у випадку надання доступу до потужності на період однієї газової доби додатки № 1 та № 2 до договору не укладаються;
- з матеріалів справи вбачається вчинення сторонами дій, спрямованих на виконання договору транспортування природного газу;
- надані позивачем докази підтверджують перевищення відповідачем замовленої потужності у спірний період, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення спірної заборгованості, а також нарахованих пені, 3% та інфляційних втрат є правомірними,
та  зазначив, що: ?Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. 
Кодекс ГТС визначає договір транспортування як договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги) (пункт 5 глави 1 розділу I; тут і далі застосовується в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За приписами статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Натомість відповідно до частини 1 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. 
Закон України "При ринок природного газу" та Кодекс визначають предмет договору транспортування як надання послуг, які можуть включати: 
- надання доступу до потужності (розподіл потужності); 
- послуги транспортування;
- послуги балансування.
Кодекс встановлює, що одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування (абзац 1 пункту 1 глави 1 розділу VIII). 
Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.  
Норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України можуть застосовуватися до договору транспортування газу (як загальні норми) лише в частині, в якій вони не змінені спеціальним регулюванням, встановленим законодавством про ринок природного газу.
Отже, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, договір транспортування природного газу є договором, який передбачає надання трьох видів послуг, а його істотні умови визначені статтею 901 Цивільного кодексу України та спеціальним законодавством - Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом, Типовим договором.
Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Господарським кодексом України у статті 180 деталізовано істотні умови господарського договору. Так, за приписами частин 1, 3 цієї статті зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. 
Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (частина 2 статті 180 Господарського кодексу України).
Взаємовідносини, які виникають у процесі укладення договорів транспортування природного газу, регулюються Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом та Типовим договором транспортування природного газу. 
Кодекс є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України. Дія цього Кодексу поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності.
Пункт 5 глави 1 розділу І Кодексу визначає договір транспортування як договір, укладений між оператором ГТС та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор ГТС надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору ГТС вартість отриманих послуг (послуги).
За змістом частин 1, 2 статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом ГТС та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.
Відповідно до постанови НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Типовий договір транспортування природного газу містить додатки до нього, а саме: додаток 1 - розподіл потужності, додаток 2 - розподіл потужності з обмеженнями, додаток 3 - перелік комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених у пунктах приймання-передачі газу.
Обсяг послуг, що надаються за цим Договором, визначається з підписанням додатка № 1 до цього Договору (розподіл потужності) та/або додатка № 2 (транспортування), які згідно з пунктом 2.8 Договору є його невід`ємною частиною. При цьому додаток № 3 укладається у випадку, коли замовником послуг є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газодобувне підприємство або виробник біогазу.
Суд апеляційної інстанції встановив, що в матеріалах справи відсутні докази укладення сторонами додатків № 1 (розподіл потужності)     та № 2 (транспортування) до Договору, однак наявний додаток № 3 з переліком комерційних вузлів обліку газу.
Відсутність відповідних додатків, які самі сторони в Договорі визнали його невід`ємною частиною, тобто такими що за змістом є обов`язковими, а отже, й істотними в контексті предмета договору, за звичайних обставин мала б свідчити про неукладеність договору. До того ж обов`язковість названих додатків до договору транспортування, виходячи з наведених приписів законодавства, передбачена й безпосередньо законом.
Водночас не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).
Фактичне виконання сторонами Договору виключає кваліфікацію цього договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин приписів частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, за змістом якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладення господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.10.2018 зі справи № 922/189/18.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, сторонами вчинялися дії, спрямовані на виконання Договору (використання Замовником потужності (її обсягів) в точках виходу з ГТС до ГРМ), зокрема: Оператором складено, підписано та направлено Замовнику акти наданих послуг (перевищення замовленої (договірної) потужності), звіти про використання замовленої потужності за травень-грудень 2019 року, рахунки за перевищення замовленої (договірної) потужності; інформація, зазначена Замовником у формах звітності № 8в-НКРЕКП-газ-моніторинг (місячна); висновки НКРЕКП, викладені в акті від 13.07.2021 № 339.
Згідно з пунктами 1, 2, 10 глави 1 розділу IX Кодексу оператор газотранспортної системи надає право користування потужністю точок входу/виходу на прозорих та недискримінаційних засадах відповідно до положень цього Кодексу та договору транспортування природного газу. Розмір потужності, що надається замовнику послуг транспортування в точці входу/виходу, визначається відповідно до положень цього     Кодексу     та договору транспортування природного газу. Доступ до потужності надається оператором газотранспортної системи на такі періоди: 1) річний - потужність в визначеного обсягу, доступна строком на 1 газовий рік, з постійним потоком за кожну газову добу протягом газового року; 2) квартальний - потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газовий квартал, з постійним потоком за кожну газову добу протягом газового кварталу (квартали газового року починаються 01 жовтня, 01 січня, 01 квітня або 01 липня відповідно); 3) місячний - потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газовий місяць, з постійним потоком за кожну газову добу протягом газового місяця (місяці - починаються кожного першого дня газового місяця); 4) на добу наперед - потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газову добу, з постійним потоком протягом газової доби, наступної за газовою добою, у якій відбувся розподіл потужності. Потужність віртуальної точки виходу до газорозподільних систем надається замовникам послуг транспортування відповідно до вимог цього     Кодексу на гарантованій основі. Загальна потужність кожної віртуальної точки виходу до газорозподільної системи дорівнює сумі технічних потужностей усіх фізичних точок виходу до газорозподільної системи, які вона об`єднує.
Потужність віртуальної точки виходу до газорозподільних систем надається замовникам послуг транспортування відповідно до вимог цього Кодексу на гарантованій основі. Оператори газорозподільних систем для забезпечення транспортування природного газу, необхідного для покриття власних виробничо-технологічних витрат та втрат, замовляють потужність віртуальної точки виходу до газорозподільної системи відповідно до вимог цього     Кодексу     (пункт 10 глави 1 розділу IX Кодексу ГТС).
Отже, здійснення господарської діяльності відповідачем як Оператором ГРМ з розподілу природного газу знаходиться у прямій залежності від того, що з газотранспортної системи позивача мають надходити до газорозподільної системи відповідача обсяги природного газу, які останній розподіляє приєднаним до його мережі споживачам. У випадку неукладання додатку № 1 відповідачем як замовником послуг транспортування не визначається замовлений обсяг потужності, право користування яким позивач як Оператор газотранспортної системи надає на гарантованій (постійній) та/або переривчастій основі на річний, квартальний або місячний період.
Використання гарантованої та/або переривчастої потужності на добу наперед не обумовлюється підписанням вказаного додатку.
Отже, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, виходячи зі змісту положень пунктів 2.3, 2.8 Договору, у випадку надання доступу до потужності на період однієї газової доби додатки № 1 та № 2 до Договору не укладаються (подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.07.2022 у справі № 921/184/21, від 26.07.2022 у справі № 921/183/21, від 02.08.2022 у справі № 922/3303/21 (mutatis mutandis, з урахуванням відповідних відмінностей).
З огляду на викладене та те, що учасники ринку природного газу повинні дотримуватись правил визначених Кодексом газотранспортної системи у відповідній редакції на момент надання відповідних послуг, Суд відхиляє аргументи скаржника про те, що Договором не передбачено умов отримання Замовником послуг з розподілу потужності на добу наперед.
Відповідно до пунктів 17, 18 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГТС величина використаних замовником послуг транспортування обсягів потужності точок входу/виходу дорівнює величинам остаточних алокацій щодобових подач та відборів замовника послуг транспортування природного газу у відповідних точках входу/виходу. Відповідальність за перевищення замовлених потужностей несуть замовники послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу. Оператор газотранспортної системи оприлюднює на своєму вебсайті перелік точок входу/виходу, обсяг технічної, договірної та вільної потужності. Оператор газотранспортної системи зазначає про точки входу/виходу, для яких з точки зору технічних обмежень обсяг та вид потужності може відрізнятись в окремі періоди газового року?.
Аналіз наведеного дає підстави стверджувати, що наразі існує висновок Верховного Суду щодо застосування пунктів 1, 7 глави 3 розділу І, частини першої глави 1 розділу VІІІ, пунктів 1, глави 1 розділу ХІ Кодексу ГТС у взаємозв`язку з частинами першою, другою та третьою статті 32    Закону України "Про ринок природного газу" у контексті єдиної передбаченої законодавством умови для надання оператором ГТС послуги перевищення замовленої потужності у подібних правовідносинах, і здійснене апеляційним судом у даній справі правозастосування було зроблено з урахуванням такого висновку, а тому Суд доходить висновку про закриття касаційного провадження в частині оскарження судових рішень з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, з огляду на приписи пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України, відповідно до якого суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).
Стосовно доводів скаржника про те, що суди не дослідили зібрані у справі докази, колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою для застосування пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України є висновок про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу. При цьому у даній справі заявлені скаржником підстави для касаційного оскарження судового рішення згідно з пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу є необґрунтованими.
Таким чином, Верховний Суд вважає безпідставними доводи скаржника про те, що суди не дослідили зібрані у справі докази, оскільки зазначені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшли свого підтвердження.
Що ж до посилань Відповідача у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про призначення судової експертизи, то Верховний Суд зазначає, що апеляційним судом було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання з мотивів викладених у оскаржуваній постанові, при цьому Відповідачем у касаційній скарзі не заначено, у чому саме полягає порушення апеляційним судом норм процесуального права при відмові у задоволенні клопотання Відповідача, оскільки останній не наводить доводів щодо необґрунтованості висновків або які б спростовували висновки суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні відповідного клопотання.
Верховний Суд також звертає увагу на те, що посилання Відповідача у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції встановив обставини на підставі недопустимих доказів є необґрунтованими, оскільки Відповідачем не наведено, які докази є недопустимими та у чому саме полягає недопустимість таких доказів.
Водночас, наведені у касаційній скарзі доводи фактично стосуються необхідності переоцінки доказів, тобто зводяться до заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій під час розгляду справи, та перегляду вже здійсненої оцінки доказів у справі. 
Саме лише прагнення скаржника здійснити нову перевірку обставин справи та переоцінку доказів у ній не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень попередніх інстанцій, оскільки згідно з імперативними приписами статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додатково перевіряти докази.
До того ж встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
За таких обставин Верховний Суд вважає, що надав відповіді на всі істотні, вагомі та доречні доводи, які викладені скаржником у касаційній скарзі та стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 309 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
З огляду на викладене та враховуючи, що у частині оскарження постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023, ухваленої за наслідком перегляду додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022, скаржником не наведено обґрунтувань невідповідності вказаної постанови суду апеляційної інстанції нормам матеріального чи процесуального права, а визначено як похідною від постанови суду апеляційної інстанції, ухваленої по суті розгляду спору, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки апеляційним судом було ухвалено постанови з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені постанови апеляційного суду, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.
Керуючись статтею 129, пунктами 4, 5 частини першої статті 296, статтями 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційне провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023 (ухвалену за наслідком перегляду рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2022) у справі  № 904/7658/21, відкрите на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити. 
2. Касаційну скаргу в частині оскарження акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023 (ухваленої за наслідком перегляду рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2022) у справі № 904/7658/21 з підстав, передбачених пунктами 2, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України залишити без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023 (ухвалену за наслідком перегляду рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2022) у справі № 904/7658/21 - без змін.
3. Касаційну скаргу в частині оскарження акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023 у справі № 904/7658/21 (ухваленої за наслідком перегляду додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022) залишити без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023 (ухвалену за наслідком перегляду додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2022) у справі № 904/7658/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                              І. Булгакова
Суддя                                                                                                            Т. Малашенкова
Суддя                                                                                                             В. Селіваненко