ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року 
м. Київ

cправа №  910/61/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Сухового В. Г. - головуючого, Берднік І. С., Зуєва В. А.,
за участю секретаря судового засідання - Денисевича А. Ю.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Громадської організації "Товариство мисливців і рибалок "Сапсан"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 (головуючий Яковлєв М. Л., судді Шаптала Є. Ю., Тищенко О. В.) та рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 (суддя Чинчин О. В.)
у справі №  910/61/22
за позовом Громадської організації "Військово-мисливське товариство "Південь"
до Кіровоградської обласної ради, Кіровоградського обласного управління лісового та мисливського господарства, Громадської організації "Товариство мисливців і рибалок "Сапсан",
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог 
1. У січні 2022 року Громадська організація "Військово-мисливське товариство "Південь" (далі - Позивач, ГО "ВМТ "Південь") звернулась до господарського суду з позовом до Кіровоградської обласної ради (далі - Відповідач-1), Кіровоградського обласного управління лісового та мисливського господарства (далі - Відповідач-2) та Громадської організації "Товариство мисливців і рибалок "Сапсан" (далі - Відповідач-3, ГО "ТМР "Сапсан"), у якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Кіровоградської обласної ради №  546 від 06.12.2013 "Про надання мисливських угідь у користування ГО "ТМР "Сапсан" та визнати недійсним Договір про умови ведення мисливського господарства №  32 від 20.12.2013, укладений між Кіровоградським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та ГО "ТМР "Сапсан".
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №910/254/20, яке набрало законної сили після його апеляційного та касаційного перегляду, визнано протиправним та скасовано рішення Кіровоградської обласної ради від 23.11.2012 №  391 "Про дострокове припинення права користування мисливськими угіддями Товариству військових мисливців і рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону". Вказаними судовими рішеннями також встановлено, що рішенням Кіровоградської обласної ради №105 від 14.11.1997 право користування мисливськими угіддями Андрусівського мисливського господарства фактично було надано саме Південному регіону Товариства військових мисливців і рибалок Збройних Сил України, правонаступником якого є Позивач. Такі обставини свідчать про те, що Договір про умови ведення мисливського господарства від 01.02.2008, укладений між Кіровоградським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Кіровоградською гарнізонною організацією Товариства військових мисливців і рибалок Збройних Сил України, є дійсним, тому передання цих же мисливських угідь у користування Відповідачу-3 на підставі оскаржуваних рішення та договору є незаконним та порушує право Позивача на користування мисливськими угіддями.
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022, позов задоволено у повному обсязі. Визнано незаконним та скасовано рішення Кіровоградської обласної ради №  546 від 06.12.2013 "Про надання мисливських угідь у користування ГО "ТМР "Сапсан". Визнано недійсним Договір про умови ведення мисливського господарства №  32 від 20.12.2013, укладений між Кіровоградським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та ГО "ТМР "Сапсан". Судові витрати покладено на Відповідачів.
4. Судові рішення мотивовано тим, що Позивачем доведено наявність у нього порушених прав та законних інтересів оскаржуваними рішенням та договором, які підлягають захисту у обраний Позивачем спосіб. При цьому судами визнано поважними причини пропуску строку на звернення до суду з вказаними вимогами, з огляду на своєчасне, в межах строку позовної давності, звернення Позивача до суду за захистом свої порушених прав, але у порядку іншого судочинства, розгляд у якому тривав більше п`яти років.
Короткий зміст вимог касаційної скарги Відповідача-3
5. Не погоджуючись з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, ГО "ТМР "Сапсан" подала до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
6. Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, посилаючись на те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, положення статей 256, 257, частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України без урахування висновків щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №  706/1272/14-ц та постановах Верховного Суду від 28.07.2022 у справі №  902/1023/19(902/1243/20), від 25.01.2021 у справі №  758/10761/13-ц, від 18.01.2022 у справі №  922/2718/20.
7. Судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального права, зокрема, частини четвертої статті 75 ГПК України, стосовно преюдиційності судових рішень, без урахування висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №  910/6355/20.
8. Також, судом апеляційної інстанції не враховано наявність обґрунтованих підстав для відводу судді, яка розглядала справу у суді першої інстанції, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 310 ГПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд.
Позиція інших учасників справи у відзиві на касаційну скаргу
9. ГО "ВМТ "Південь" подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому заперечила доводи скарги та просила відмовити у її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
10. Від інших учасників справи відзиви на касаційну скаргу не надходили, що у відповідності до частини третьої статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення у даній справі у касаційному порядку.
Фактичні обставини справи встановлені судами
11. Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням Кіровоградської обласної ради від 14.11.1997 №  105 "Про надання мисливських угідь у користування організаціям області для ведення мисливського господарства", серед іншого, вирішено, надати мисливські угіддя у користування Товариству військових мисливців та рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону з правом ведення мисливського господарства і користування тваринним світом, терміном на 15 років; договір про умови ведення мисливського господарства укласти з Державним лісогосподарським об`єднанням "Кіровоградліс", з покладанням на останнього обов`язку періодично проводити перевірку правильності ведення мисливського господарства користувачами угідь у порядку, встановленому законом.
12. У Додатку №  4 до вказаного рішення за Товариством військових мисливців та рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону закріплено (з правом ведення мисливського господарства і користування тваринним світом) Андрусівське мисливське господарство з наступним розташуванням: Світловодський район: від с.   Велика Андрусівка по автодорозі до с. Глинськ, від с. Глинськ по автодорозі до с.   Федірки, від с. Федірки по межі Знам`янського району до межі Черкаської області в створі с. Градижськ Полтавської області, від с. Градижськ Полтавської області по воді Кременчуцького водосховища до кам`яного кар`єра, включаючи острови Рибачий, Воронцовський, Кінський і інші безіменні, від кам`яного кар`єра до с. Велика Андрусівка по автодорозі Світловодськ-Чигирин, до повороту на автодорогу Велика Андрусівка - Глинськ; загальна площа - 34 000 га.
13. 01.02.2008 Відповідач-2 та Кіровоградська гарнізонна організація Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України (далі - Кіровоградська гарнізонна організація ТВМР ЗС України) уклали Договір про умови ведення мисливського господарства за умовами якого:
- рішенням Кіровоградської обласної ради від 14.11.1997 №  105 надано Кіровоградській гарнізонній організації ТВМР ЗС України терміном до 14.11.2012 мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 34 тис. га, у тому числі лісові угіддя - 4,04 тис. га, польові - 8,26 тис. га, водно-болотні - 21,70 тис. га (пункт 1.1);
- Кіровоградська гарнізонна організація ТВМР ЗС України має право у встановленому порядку, за згодою власників або користувачів земельних ділянок, зводити у мисливських угіддях необхідні будівлі і біотехнічні споруди, вирощувати кормові культури, створювати захисні насадження, проводити штучне обводнення, здійснювати інші заходи, пов`язані з веденням мисливського господарства, які не суперечать законодавству та інтересам власників або користувачів ділянок (пункт 2.1);
- Кіровоградська гарнізонна організація ТВМР ЗС України зобов`язується, зокрема, використовувати мисливські угіддя відповідно до умов їх надання у користування та за призначенням; вести мисливське господарство на закріплених за ним мисливських угіддях з дотриманням вимог Закону України "Про тваринний світ", Закону України "Про мисливське господарство та полювання", інших нормативно-правових актів у галузі охорони та використання тваринного світу, ведення мисливського господарства (пункт 2.2);
- Кіровоградське обласне управління лісового та мисливського господарства має право: в міру необхідності, але не менше ніж один раз в три роки проводити перевірку виконання Кіровоградською гарнізонною організацією ТВМР ЗС України умов договору, його виробничої та фінансово-господарської діяльності в частині організації та ведення мисливського господарства, охорони та відтворення державного та мисливського фонду; в разі невиконання або порушення Кіровоградською гарнізонною організацією ТВМР ЗС України умов договору, попередити її про необхідність усунення порушень у визначений термін або заборонити використання державного фонду терміном до 3-х років; у разі систематичного невиконання Кіровоградською гарнізонною організацією ТВМР ЗС України умов договору подавати до Кіровоградської обласної ради матеріали про припинення користування мисливськими угіддями (пункт 2.3).
14. Рішенням Кіровоградської обласної ради від 18.08.2010 №  917 вирішено внести зміни до Рішення від 14.11.1997 №105, зокрема, строк передачі в користування мисливських угідь встановлено строком на 30 років до 2027 року включно.
15. З урахуванням вказаного рішення ради, 11.10.2010 між Відповідачем-2 та ТВМР ЗС України Кіровоградського гарнізону укладено Додаткову угоду №  07-12/2-29 до Договору про умови ведення мисливського господарства від 21.01.2008, якою встановлено строк дії договору до 14.11.2027.
16. Рішенням Кіровоградської обласної ради від 23.11.2012 №  391 "Про дострокове припинення права користування мисливськими угіддями ТВМР ЗС України Кіровоградського гарнізону" вирішено достроково припинити право користування мисливськими угіддями вказаному Товариству, що було надано згідно з рішенням обласної ради від 14.11.1997 №  105, та передати мисливські угіддя до державного мисливського резерву. 
17. Рішенням Кіровоградської обласної ради №  546 від 06.12.2013 "Про надання мисливських угідь у користування ГО "ТМР "Сапсан" (далі - Рішення №  546 від 06.12.2013) вирішено надати у користування Відповідачу-3 з правом ведення мисливського господарства і користування тваринним світом строком на 15 років мисливські угіддя загальною площею 31  487,76 га, розташовані на території Світловодського району Кіровоградської області.
18. 20.12.2013 Відповідач-2 та ГО "ТМР "Сапсан" уклали Договір про умови ведення мисливського господарства №  32 (далі - Договір №  32), за умовами якого Рішенням обласної ради мисливські угіддя загальною площею 31487,76 га, з яких лісових мисливських угідь - 4002,90 га, польових мисливських угідь - 5188,78 га, водноболотних мисливських угідь - 22296,08 га, надано в користування з правом ведення мисливського господарства і користування тваринним світом ГО "ТМР "Сапсан" терміном на 15 років до 06.12.2028 року включно.
19. Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №  910/254/20, залишеним без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 та Верховного Суду від 15.09.2021, визнано протиправним та скасовано рішення Кіровоградської обласної ради від 23.11.2012 №  391 "Про дострокове припинення права користування мисливськими угіддями ТВМР ЗС України Кіровоградського гарнізону".
20. Позивач звернувся до Відповідача-1 з заявою вих.№7 від 21.10.2021 у якій, з посиланням на судові рішення у справі №  910/254/20, просив вжити заходів для поновлення його порушеного права. У відповідь Відповідач-1 повідомив про прийняття висновків №  71 від 17.11.2021 якими, серед іншого, Позивачу рекомендовано надати Відповідачу-1 для додаткового вивчення судові рішення по справі №  910/254/20.
21. В подальшому, Відповідач-2 повідомив Позивача про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №  910/254/20 не містить положень про втрату ГО "ТМР "Сапсан" права на користування мисливськими угіддями та про розірвання договору про умови ведення мисливського господарства. 
22. З огляду на вказані обставини, Позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Відповідача-1 про надання спірних мисливських угідь Відовідачу-3, а також визнати недійсним Договір, укладений з Відповідачем-3 на підставі оскаржуваного рішення.
23. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходив з того, що рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №  910/254/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 та постановою Верховного Суду від 15.09.2021, визнано протиправним та скасовано рішення Кіровоградської обласної ради від 23.11.2012 №  391 "Про дострокове припинення права користування мисливськими угіддями ТВМР ЗС України Кіровоградського гарнізону".
24. При розгляді справи №  910/254/20 було встановлено, що Кіровоградська гарнізонна Рада Південного регіону Товариства військових мисливців та рибалок України, Товариство військових мисливців і рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону, Кіровоградська гарнізонна організація Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України не затверджували статутів чи положень, не були зареєстровані як юридичні особи та входили до структури Позивача. Оскільки Товариство військових мисливців і рибалок Збройних Сил України Кіровоградського гарнізону, яке вказане у рішенні Кіровоградської обласної ради №  105 від 14.11.1997 користувачем мисливськими угіддями Андрусівського мисливського господарства, не мало статусу юридичної особи та входило до структури Позивача, то отримуючи в користування відповідні мисливські угіддя воно діяло від імені та в інтересах юридичної особи - Південного регіону Товариства військових мисливців і рибалок Збройних Сил України. Відтак, рішенням Кіровоградської обласної ради №  105 від 14.11.1997 право користування мисливськими угіддями Андрусівського мисливського господарства фактично було надано саме Південному регіону Товариства військових мисливців і рибалок Збройних Сил України, правонаступником якого є Позивач.
25. Крім цього, у справі №  910/254/20 було встановлено, що Кіровоградська обласна рада, достроково припиняючи право ТВМР ЗС України Кіровоградського гарнізону на користування мисливськими угіддями площею 34  000 га, у своєму рішенні №  391 від 23.11.2012 не зазначила жодної підстави, передбаченої частиною першою статті 23 Закону України "Про мисливське господарство та полювання".
26. Враховуючи обставини, встановлені у судових рішеннях у справі №  910/254/20, які, як зазначено судами, в силу частини четвертої статті 75 ГПК України є преюдиційними, суди дійшли висновку, що оскільки рішення Кіровоградської обласної ради від 23.11.2012 №  391 було прийнято без наявності підстав для припинення права користування мисливськими угіддями, що підтверджено рішенням Господарського суду м. Києва від 09.09.2020 у справі №910/254/20, яке набрало законної сили, а Договір про умови ведення мисливського господарства від 01.02.2008 в редакції Додаткової угоди від 11.10.2010, укладений між Кіровоградським обласним управлінням лісного та мисливського господарства та Кіровоградською гарнізонною організацією ТВМР ЗС України діє до 14.11.2027, то прийняття Кіровоградською обласною радою рішення №  546 від 06.12.2013 "Про надання мисливських угідь у користування ГО "ТМР "Сапсан" не відповідає принципу належного урядування та принципу верховенства права, а також порушує право Позивача на мирне володіння майном, тому наявні правові підстави для визнання такого рішення незаконним та його скасування.
27. З огляду на встановлені обставини, суди також дійшли висновку, що укладення Договору про умови ведення мисливського господарства №  32 від 20.12.2013 між Кіровоградським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та ГО "ТМР "Сапсан" здійснено з порушення приписів норм чинного законодавства України, оскільки встановлена незаконність рішення Кіровоградської обласної ради №  546 від 06.12.2013 "Про надання мисливських угідь у користування ГО "ТМР "Сапсан", на підставі якого такий договір укладено, свідчить про недодержання при його укладенні встановлених статтею 203 Цивільного кодексу України вимог, що є підставою для визнання такого правочину недійсним в силу приписів статті 215 Цивільного кодексу України.
28. Встановивши при розгляді даної справи наявність порушеного права Позивача, доведеність та обґрунтованість позовних вимог, судами, з урахуванням частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України, визнано поважним причини пропущення строку позовної давності, з огляду на наявність обставин, зокрема, подача позову у порядку іншого судочинства (у справах №  811/2600/13-а та №  П/811/2817/15, які у 2016 році об`єднані в одне провадження №  П/811/2600/13-а), який розглядався більше п`яти років, які об`єктивно незалежали від позивача, і унеможливлювали своєчасне подання позову, що вирішується судом у цій справі.
ПОЗИЦІЯ  ВЕРХОВНОГО  СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
29. В силу приписів частин першої - третьої статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
31. Переглянувши у касаційному порядку оскаржені судові рішення, враховуючи встановлені ГПК України межі такого перегляду, з урахуванням правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права саме у таких подібних правовідносинах, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, Суд виходить із такого.
32. Стаття 55 Конституції України наділяє кожну особу правом захищати свої права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами від порушень і протиправних посягань.
33. З урахуванням положень частини другої статті 4 ГПК України підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) особи, тоді як відсутність обставин на підтвердження наявності порушення такого права, за захистом якого звернувся позивач, є підставою для відмови у задоволенні позову (пункт 51 постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №908/1194/18).
34. Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За статтею 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (аналогічна норма права закріплена у статті 20 Господарського кодексу України).
35. За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.
36. У цій справі розглядаються позовні вимоги ГО "ВМТ "Південь" про визнання незаконним та скасування рішення Кіровоградської обласної ради №  546 від 06.12.2013 "Про надання мисливських угідь у користування ГО "ТМР "Сапсан" та визнання недійсним Договору про умови ведення мисливського господарства №  32 від 20.12.2013, укладеного між Кіровоградським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та ГО "ТМР "Сапсан", які обґрунтовано порушенням його прав та законних інтересів на мисливські угіддя площею 34  000 га, передані у користування на підставі Договору про умови ведення мисливського господарства від 01.02.2008, в редакції Додаткової угоди від 11.10.2010, Кіровоградській гарнізонній організації ТВМР ЗС України, яка, як стверджує Позивач, входила до структури юридичної особи - Південного регіону Товариства військових мисливців і рибалок Збройних Сил України, правонаступником якого є Позивач.
37. При цьому слід зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
38. Оскільки, відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту, тому суд при вирішенні спору має надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, чи відповідає правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
39. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
40. Верховний Суд також вважає за необхідне зауважити, що у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.10.2019 у справі №  910/6642/18 зроблено висновок про стадійність захисту права, зокрема вказано на те, що під час вирішення господарського спору суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорення відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.
41. Отже, відсутність порушеного права у позивача зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.
42. Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги у даній справі, з підстав порушення спірними рішенням та договором прав та законних інтересів Позивача, виходили з того, що у рішенні Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №  910/254/20 встановлено преюдиційні факти, і зокрема, щодо того, що ГО "ВМТ "Південь" є правонаступником Південного регіону Товариства військових мисливців і рибалок Збройних Сил України, до структуру якого входила Кіровоградська гарнізонна організація ТВМР ЗС України без статусу юридичної особи, і яка діяла від імені та в інтересна юридичної особи.
43. Разом з тим, у постанові від 16.11.2022 у справі №  910/6355/20, висновками у якій, скаржник обґрунтовує доводи касаційної скарги, щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, учасники процесу можуть бути звільнені від доказування за наявності підстав, визначених положеннями статті 75 ГПК України. Так, зокрема у частині четвертій цієї статті передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
44. Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Ці правила також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №  910/16898/19).
45. Разом з тим, аналізуючи положення частини сьомої статті 75 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 у справі №  917/1345/17 (провадження №  12-144гс18, пункт 32) дійшла висновку, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
46. Як вірно зазначає скаржник у касаційній скарзі, предметом доказування у справі №910/254/20 були обставини щодо правомірності оскаржуваного рішення Кіровоградської міської ради від 23.11.2012 №  391 "Про дострокове припинення права користування мисливськими угіддями ТВМР ЗС України Кіровоградського гарнізону", і питання щодо переходу прав та обов`язків по Договору про умови ведення мисливського господарства від 01.02.2008 (в редакції Додаткової угоди від 11.10.2010) від ТВМР ЗС України Кіровоградського гарнізону до Південного регіону Товариства військових мисливців і рибалок Збройних Сил України, правонаступником якого є Позивач у справі №  910/254/20, не досліджувалось.
47. У даній справі Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказав на те, що йому, як правонаступнику, належать права та обов`язки по Договору про умови ведення мисливського господарства від 01.02.2008, укладеному між Кіровоградським обласним управлінням лісного та мисливського господарства та Кіровоградською гарнізонною організацією ТВМР Збройних Сил України, який є дійсним, тому передання спірних мисливських угідь на підставі оскаржуваних рішення та договору Відповідачу-3, порушує його права та законні інтереси, як законного користувача такими угіддями. Проте суди, пославшись на висновки судів у справі №  910/254/20 щодо правонаступництва Позивача стосовно Південного регіону Товариства військових мисливців і рибалок Збройних Сил України, належним чином не перевірили обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, та які входять до предмета доказування у даному спорі, а саме, щодо наявності порушених прав та обов`язків Позивача за Договором про умови ведення мисливського господарства від 01.02.2008 (в редакції Додаткової угоди від 11.10.2010), і зокрема, чи входило ТВМР ЗС України Кіровоградського гарнізону до Південного регіону Товариства військових мисливців і рибалок Збройних Сил України та якими доказами це підтверджується; чи діяло ТВМР ЗС України Кіровоградського гарнізону в інтересах юридичної особи, до структури якої входило, укладаючи Договір про умови ведення мисливського господарства від 01.02.2008, та на якій правові підставі; чи виникли права та обов`язки у ТВМР ЗС України Кіровоградського гарнізону за вказаним Договором з урахуванням приписів статей 80, 91 Цивільного кодексу України щодо правоздатності, або ж у юридичної особи, до складу якої, за твердженням Позивача, ТВМР ЗС України Кіровоградського гарнізону входило як відокремлений підрозділ, враховуючи приписи частин четвертої і п`ятої статті 95 Цивільного кодексу України.
48. З огляду на викладене, Суд визнає обґрунтованими доводи касаційної скарги, що відповідно до статті 75 ГПК України обставини, встановлені судом у справі №  910/254/20 щодо правонаступництва Позивача відносно Південного регіону Товариства військових мисливців і рибалок Збройних Сил України, не є обставинами, які мають преюдиційне значення для даної справи та звільнені від доказування, у зв`язку з чим порушене право та законний інтерес Позивача у даному спорі підлягають обов`язковому доказуванню з поданням доказів та їх оцінкою судом відповідно до статей 74, 76 - 80 ГПК України.
49. Відповідно до статті 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
50. Також, з урахуванням правових висновків щодо застосування норм статей 256, 257, частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц та постановах Верховного Суду від 28.07.2022 у справі № 902/1023/19(902/1243/20), від 25.01.2021 у справі № 758/10761/13-ц, від 18.01.2022 у справі № 922/2718/20, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки доводам Відповідача-3 щодо врахування добросовісної поведінки як позивача, так і відповідача протягом всього періоду з моменту виникнення права на захист порушеного права (права на позов) і до моменту звернення з позовом, зважаючи на характер спірних правовідносин, особливості їх нормативного регулювання, надані сторонам права та покладені на них обов`язки, та з урахуванням встановлених обставин щодо звернення Позивача з позовом у справі №  910/254/20 лише 03.01.2020, тобто через один рік та три місяці після прийняття постанови Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №  811/2600/13-а, а отже доведеності поважності причин такого пропуску.
51. Разом з тим, Верховний Суд відхиляє як безпідставні доводи касаційної скарги про наявність обґрунтованих підстав для відводу судді, яка розглядала справу у суді першої інстанції, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 310 ГПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд, оскільки незгода сторони з судовим рішенням чи процесуальними діями судді вчиненими у інших справах, в жодному випадку не впливає на здатність судді об`єктивно розглядати будь-яку іншу справу, в якій беруть участь ці учасники. Тому в цій частині визнаються прийнятними заперечення Позивача, викладені у відзиві на касаційну скаргу.
52. Таким чином, не з`ясувавши відповідних обставин та не дослідивши пов`язані з ними докази, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, а саме, статей 13, 86, 269, частини п`ятої статті 236 ГПК України, щодо повного та всебічного дослідження обставин, доказів та аргументів сторін, що входять в предмет доказування у спірних правовідносинах та мають значення для правильного вирішення спору по суті, що унеможливлює правильне застосування норм матеріального права, і як результат невідповідності оскаржуваних судових рішень принципу верховенства права щодо їх законності і обґрунтованості.
53. Враховуючи викладене, аргументи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у прийнятті оскаржуваних судових рішень частково знайшли своє підтвердження за результатами перегляду справи в касаційному порядку.
54. Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
55. За змістом частини першої статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
56. Ухвалені у цій справі судові рішення наведеним вимогам не відповідають, оскільки допущені судами попередніх інстанцій порушення, про які зазначалося вище, унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, і зокрема, щодо оцінки позову на предмет порушення права цивільного, за захистом якого звернувся Позивач, що є першочерговим у даному спорі та у підсумку не дає можливості дійти однозначного висновку про наявність чи відсутність правових підстав для відмови чи/або задоволення позову.
Висновки Верховного Суду
57. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
58. Зважаючи на викладене, а також відповідно до положень пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 310 ГПК України, оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій, як такі, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
59. Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, оцінити обґрунтованість вимог Позивача, надати належну оцінку всім доводам учасників справи із належним обґрунтуванням щодо прийняття або неприйняття відповідних доводів і доказів, а отже, і встановити обставини про наявність або, навпаки, відсутність підстав для задоволення позову у цій справі.
60. Ураховуючи викладене, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані рішення суду першої та постанова суду апеляційної інстанцій - скасуванню, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції.
Щодо судових витрат
61. Оскільки касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а справу передачі на розгляд до суду першої інстанції, з урахуванням положень статті 129 ГПК України розподіл судових витрат у справі має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Громадської організації "Товариство мисливців і рибалок "Сапсан" задовольнити частково.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі №  910/61/22 скасувати, а справу №  910/61/22 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          В. Суховий

Судді                                                                                                    І. Берднік

                                                                                                    В. Зуєв