УХВАЛА

22 травня 2023 року 
м. Київ

cправа №  927/933/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. - (головуючий), Бенедисюка І.М., Малашенкової Т.М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги   Інституту сільськогоподарської мікробілології та агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України
на рішення господарського суду Чернігівської області від 17.01.2023
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023
у справі №  927/933/22
за позовом Інституту сільськогоподарської мікробілології та агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України
до приватного підприємства "Чернігівнафтопродукт"
про стягнення 207  174,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Інститут сільськогосподарської мікробіології та агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України (далі - Інститут) звернувся з позовом до господарського суду Чернігівської області про стягнення з приватного підприємства "Чернігівнафтопродукт" (далі - ПП  "Чернігівнафтопродукт") заборгованості у сумі 207  174,00 грн, у зв`язку з неналежним виконанням ПП  "Чернігівнафтопродукт" умов договору від 28.12.2021 №  1715.
Рішенням господарського суду Чернігівської області від 17.01.2023 у справі №  927/933/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023: апеляційну скаргу Інституту на рішення господарського суду Чернігівської області від 17.01.2023    у справі № 927/933/22 залишено без задоволення; змінено мотивувальну частину рішення господарського суду Чернігівської області від 17.01.2023    у справі №  927/933/22, викладено в редакції цієї постанови; в іншій частині рішення господарського суду Чернігівської області від 17.01.2023    у справі № 927/933/22 залишено без змін.
Постанова мотивована тим, що при ухваленні рішення місцевим господарським судом, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки не відповідають, викладеним у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Апеляційний господарський суд, ураховуючи вимоги, викладені в апеляційній    скарзі, змінив цією постановою лише мотивувальну частину рішення господарського суду Чернігівської області від 17.01.2023    у справі № 927/933/22 і залишив без змін його резолютивну частину, якою у задоволенні позову відмовив повністю.
Інститут 08.05.2023 (згідно з відміткою на поштовому конверті) звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 17.01.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 у справі №  927/933/22 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з ПП  "Чернігівнафтопродукт" заборгованість у сумі 207  174,00 грн.
Дослідивши матеріали касаційної скарги Інституту зі справи №  927/933/22, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 ГПК України, яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною п`ятою статті 12 ГПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2022 встановлено у розмірі 2  481,00  грн.
Позов подано у 2022 році. Предметом позову у справі №  927/933/22 є стягнення 207  174,00 грн, а отже, ціна позову у цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ГПК  України.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б)  особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Отже, норма пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України передбачає виключні випадки для касаційного оскарження судових рішень, зокрема, у малозначних справах. При цьому тягар доказування наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.
У своїй касаційній скарзі скаржник, викладає обставини справи, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, вказує на відсутність посилань на будь-яку постанову Верховного Суду в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень, зазначає, що справа має виняткове значення для скаржника, оскільки Інститут є державною бюджетною неприбутковою установою.
Відповідно до частини першої статті 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.
При цьому надання стороні будь-яких переваг, зважаючи на її форму власності, призведе до порушення однієї з основних засад господарського судочинства - рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Водночас, саме посилання скаржника на виняткове значення для Інституту не може бути визнано судом автоматичною підставою відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже подана касаційна скарга  не містить належних обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під пункт 2 частини третьої статті 287 ГПК України, і, які надають повноваження Верховному Суду переглянути, як "суду права", дану категорію справ.
Тож тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів.
Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, та можна стверджувати, що введення процесуальних "фільтрів" допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя.
Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту  2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
Також Європейський суд з прав людини в ухвалі від 09.10.2018 у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява №  26293/18) зазначив, що застосування критерію малозначності справи було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на викладене, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Інституту на рішення господарського суду Чернігівської області від 17.01.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 у справі №  927/933/22, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 234, 287, 293 ГПК України, Касаційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Інституту сільськогоподарської мікробілології та агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України на рішення господарського суду Чернігівської області від 17.01.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 у справі №  927/933/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя          І.  Колос

Суддя           І.  Бенедисюк  

Суддя           Т.  Малашенкова