УХВАЛА

20 квітня 2023 року 
м. Київ

cправа №  905/1856/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Сухового В.Г., 

перевіривши матеріали касаційної скарги Заступника керівника Донецької обласної прокуратури
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.11.2022 (у складі колегії суддів: Бородіна Л. І. (головуючий), Здоровко Л. М., Лакіза В. В.)
та рішення Господарського суду Донецької області від 16.02.2022 (суддя                         Курило Г. Є.)
у справі № 905/1856/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдонінвест"
до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях,
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Державної казначейської служби України, Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарттендер",
про визнання незаконними дій, скасування наказу та стягнення 6 706 355,58 грн,
ВСТАНОВИВ: 
23.02.2023 Заступник керівника Донецької обласної прокуратури подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.11.2022 та рішення Господарського суду Донецької області від 16.02.2022 у справі № 905/1856/21, заявивши водночас клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження цих судових рішень.
Так, подаючи 23.02.2023 касаційну скаргу на постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.11.2022, Заступник керівника Донецької обласної прокуратури, покликаючись на приписи пункту 3 статті 288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просив Суд поновити йому строк на подання цієї скарги. 
Обґрунтовуючи наявність підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, Заступник керівника Донецької обласної прокуратури зазначив, що звертається до Верховного Суду з касаційною скаргою у справі № 905/1856/21 вдруге, після постановлення Судом ухвали від 15.02.2023, якою касаційне провадження за первісно поданою касаційною скаргою Заступника керівника Донецької обласної прокуратури на постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.11.2022 та Господарського суду Донецької області від 16.02.2022 у справі № 905/1856/21 було закрито на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК. 
Вважаючи своє право на касаційне оскарження нереалізованим, скаржник просив Суд поновити йому процесуальний строк на подання касаційної скарги.
Ухвалою від 14.03.2023 Суд залишив касаційну скаргу без руху і надав скаржникові строк для усунення недоліків (стаття 288, пункт 2 частини четвертої статті 290 ГПК).
Вирішуючи питання щодо поновлення Заступникові керівника Донецької обласної прокуратури строку на касаційне оскарження, Суд виходив із такого.
17.11.2022 Східним апеляційним господарським судом ухвалено оскаржену постанову у справі № 905/1856/21.
13.12.2022 Заступник керівника Донецької обласної прокуратури вперше звернувся до Суду з касаційною скаргою на зазначену постанову, за якою ухвалою Суду від 26.12.2022 було відкрито касаційне провадження, касаційну скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15.02.2023.
Ухвалою Суду від 15.02.2023 касаційне провадження за цією касаційною скаргою було закрито на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК. 
23.02.2023, подаючи касаційну скаргу вдруге, Заступник керівника Донецької обласної прокуратури просив поновити строк на подання цієї скарги, обґрунтовуючи заявлене клопотання тим, що обґрунтовано розраховував на розгляд справи Верховним Судом за первісно поданою касаційною скаргою Заступника керівника Донецької обласної прокуратури, однак Суд постановив ухвалу про закриття касаційного провадження.
Суд, врахувавши позицію Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №910/6673/19 (ухвала від 05.03.2021), вказав скаржникові на те, що закриття касаційного провадження не зумовило початок відліку нового строку на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції, а сама по собі незгода з позицією Верховного Суду (ухвалою про закриття касаційного провадження) або очікування іншого результату розгляду касаційної скарги не можуть бути визнані об`єктивно поважними підставами пропуску строку на касаційне оскарження.
Зважаючи на викладене, Суд визнав неповажними підстави, наведені у клопотанні Заступника керівника Донецької обласної прокуратури про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у справі №905/1856/21 з підстави, передбаченої частиною третьою статті 288 ГПК. 
Суд визначив скаржникові спосіб усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі від 14.03.2023, шляхом подання заяви (клопотання) про поновлення строку на касаційне оскарження із наведенням інших поважних підстав пропуску цього строку; документа, що підтверджує сплату судового збору.
На виконання вимог зазначеної ухвали Заступник керівника Донецької обласної прокуратури подав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, а також платіжну інструкцію про сплату судового збору від 24.03.2023 № 446.
Обґрунтовуючи наявність «інших поважних підстав» пропуску строку на подання касаційної скарги, скаржник знову зазначає про те, що його право на касаційне оскарження залишилося нереалізованим і що причини пропуску строку на касаційне оскарження за обставин, що склалися у справі № 905/1856/21, перебували поза волею особи, яка подає касаційну скаргу, оскільки пропуск строку залежав від суду, який не застосував касаційні фільтри, відкриваючи касаційне провадження, а за наслідками розгляду касаційної скарги постановив ухвалу про його закриття, а не учасника справи, який обґрунтовано розраховував на розгляд його скарги.
Зважаючи на викладене, скаржник вважає, що наявні підстави для відступу від позиції Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 910/6673/19 (ухвала від 05.03.2021), яку було покладено в основу ухвали від 14.03.2023 у справі  № 905/1856/21, та просить Суд передати розгляд його заяви про поновлення строку на подання касаційної скарги у справі № 905/1856/21 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для відступу від зазначеної правової позиції.
Вирішуючи питання щодо передачі заяви про поновлення строку на подання касаційної скарги у справі № 905/1856/21 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, Суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 302 ГПК суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 303 ГПК).
Заявляючи клопотання про передачу заяви про поновлення строку на подання касаційної скарги у справі № 905/1856/21 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, заявник зазначає про наявність підстав для відступу від позиції Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 910/6673/19 (ухвала від 05.03.2021), оскільки вважає, що його право на касаційне оскарження залишилося нереалізованим, а причини пропуску строку на касаційне оскарження за обставин, що склалися у справі № 905/1856/21, перебували поза його волею, оскільки залежали від дій суду, а не учасника справи. Скаржник також вважає, що об`єднана палата Верховного Суду у справі № 910/6673/19 не надала оцінку поважності такої причини пропуску строку на касаційне оскарження як відкриття касаційного провадження та розгляд Верховним Судом касаційної скарги цієї ж сторони, та не навела, чому відкриття та розгляд Верховним Судом касаційної скарги сторони та подальше закриття провадження за цією скаргою є поважною або неповажною причиною для поновлення строку.
Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) і стабільності. Єдність однакового застосування закону забезпечує правову визначеність та втілюється шляхом однакового застосування судом того самого закону в подібних справах.
У пункті 70 рішення від 18.01.2001 у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» (Chapman v.United Kingdom) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.
Задля гарантування юридичної визначеності Велика Палата Верховного Суду має відступати від попередніх висновків Верховного Суду лише за наявності для цього належної підстави. Так, вона може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. Із метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин в певній сфері або їх правового регулювання (такий висновок сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від      04.09.2018 у справі № 823/2042/16 (пункти 43- 45), від 05.12.2018 у справах № 757/1660/17-ц (пункти 43- 44) і №      818/1688/16 (пункти 44- 45), від 15.05.2019 у справі № 227/1506/18 (пункт 54), від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (пункти 44- 45), від 21.08.2019 у справі № 2-836/11 (пункт 24), від      26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц (пункт 23), від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц (пункт 48), від 30.06.2020 у справах № 264/5957/17 (пункт 41) і № 727/2878/19 (пункт 39), від      07.07.2020 у справі № 712/8916/17 (пункт 35), від 09.09.2020 у справі № 260/91/19 (пункти 58-59), від 29.09.2020 у справі № 712/5476/19 (пункт 40), від 25.05.2021 у справі № 149/1499/18 (пункт 29); від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 (пункт 7.19), від 12.10.2021 у справі №      233/2021/19 (пункт 34), від 02.11.2021 у справі № 917/1338/18 (пункт 90), від 09.11.2021 у справі № 214/5505/16 (пункт 31), від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (пункт 49), від 08.06.2022 у справі № 362/643/21(пункт 45)).
Такі ж принципи покладено в основу роботи об`єднаної палати Верховного Суду. 
Зважаючи на зміни, які відбулися у господарському процесуальному законодавстві у зв`язку з прийняттям    Закону України від 15.01.2020 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», Суд дійшов висновку про наявність колізії у застосуванні пункту 3 частини першої статті 293, пунктів 4, 5 частини першої статті 296 ГПК, що надала одній і тій самій особі право на оскарження тих самих рішень, але з інших підстав поза межами строку на касаційне оскарження, що фактично є зловживанням процесуальними правами, порушенням прав інших учасників процесу щодо остаточності судових рішень, а також порушенням принципу правової визначеності.
Зважаючи на це, Верховний Суд у складі суддів об?єднаної палати Касаційного господарського суду розглянув окреслене питання по суті та дійшов висновку про відсутність правових підстав для відмови у відкритті касаційного провадження у разі встановлення обставин того, що особою вже подавалася касаційна скарга на ті ж самі судові рішення і касаційне провадження було закрите на підставі пунктів 4, 5 частини першої статті 296 ГПК. 
Разом із цим, Суд констатував, що процесуальним законодавством не передбачено, що після закриття касаційного провадження перебіг строку на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції розпочинається заново. Також не передбачено, що у разі повторного подання касаційної скарги учасник справи має безумовне право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження. При цьому вирішення питання щодо наявності поважних причин пропуску строку на подання касаційної скарги було покладено на розсуд суду.
Така позиція Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 910/6673/19 (ухвала від 05.03.2021) є обґрунтованою і ясною, судова практика її застосування є сталою, правове регулювання окреслених правовідносин не змінилося, тому необхідності  відступу від висловленого раніше висновку об`єднаної палати Суд не вбачає (частина друга статті 302 ГПК). 
Зважаючи на викладене, Суд відмовляє у задоволенні клопотання про передачу заяви про поновлення строку на подання касаційної скарги у справі №905/1856/21 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Вирішуючи питання щодо поновлення Заступникові керівника Донецької обласної прокуратури строку на касаційне оскарження, Суд виходить із такого. 
Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках -  на касаційне оскарження судового рішення.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).
Суд вже надавав оцінку доводам Заступника керівника Донецької обласної прокуратури щодо повторного звернення після постановлення ухвали про закриття касаційного провадження за первісно поданою касаційною скаргою і наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження було визнано Судом неповажними, про що йдеться в ухвалі Суду від 14.03.2023 про залишення касаційної скарги без руху.
Інших поважних підстав пропуску строку на касаційне оскарження скаржник не навів.
Ураховуючи зазначене, наведені Заступником керівника Донецької обласної прокуратури підстави пропуску строку на касаційне оскарження визнаються Судом неповажними. 
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 293 ГПК суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними. 
Оскільки наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнано Судом неповажними, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтями 234, 235, 288, пунктом 4 частини 1 статті 293, статтею 302 ГПК, Суд

УХВАЛИВ:
1.Відмовити у задоволенні клопотання Заступника керівника Донецької обласної прокуратури про передачу заяви про поновлення строку на подання касаційної скарги у справі № 905/1856/21 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
2. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 905/1856/21 за касаційною скаргою Заступника керівника Донецької обласної прокуратури на постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.11.2022 та рішення Господарського суду Донецької області від 16.02.2022.
3. Копію цієї ухвали, оригінал касаційної скарги разом із доданими до скарги матеріалами (у тому числі платіжну інструкцію про сплату судового збору від 24.03.2023 № 446 на суму 205   730,66 грн) надіслати скаржникові.
4. Копію касаційної скарги у справі № 905/1856/21 залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий  суддя                                                                                 І. С. Берднік

Судді:                                                                                                          В. А. Зуєв

                                                                                                                    В. Г. Суховий