УХВАЛА

08 травня 2023 року 
м. Київ
cправа №  908/1569/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Вронська Г.О., Губенко Н.М., 

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Камелот Прайм"

на рішення Господарського суду Запорізької області
(суддя - Науменко А.О.)
від 06.12.2022
та постанову Центрального апеляційного господарського суду
(головуюча - Березкіна О.В., судді - Дармін М.О., Іванов О.Г.)
від 22.03.2023

у  справі за позовом Концерну Міські теплові мережі
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Камелот Прайм"
про стягнення 86 253, 24 грн,

ВСТАНОВИВ:

1.          У вересні 2022 року Концерн "Міські теплові мережі" звернувся Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Камелот Прайм" про стягнення 86 253,24 грн заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

2.          Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.12.2022, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.03.2023, позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 86 253, 24 грн та судовий збір у розмірі 2 481, 00 грн. 

3.          Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що відповідач є власником нерухомого майна, тому повинен нести витрати з його утримання в частині сплати за послуги з постачання теплової енергії. Оскільки останній  не виконав свої обов`язки згідно з договором по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії, тому позов є обґрунтованим та  підлягає задоволенню.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив,  що доводи відповідача про те, що він є неналежним відповідачем у справі, є безпідставними, оскільки незважаючи на наявність орендних правовідносин між відповідачем та ТОВ "Камелот Плюс", саме відповідач, як власник нежитлового приміщення, повинен нести витрати по утриманню спільного майна, у тому числі, за послуги теплопостачання до належного йому приміщення, оскільки чинне законодавство не передбачає механізму реалізації укладання договору між виконавцем житлово-комунальних послуг та орендарем нежитлового приміщення, яке належить співвласнику багатоквартирного будинку.

4.          12.04.2023 відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

5.          Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

6.          Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

7.          Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 ГПК України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

8.          Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

9.          Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 481,00 грн.

10.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

11.          Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 12 ГПК України справа, що розглядається, є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 х 2 481,00 грн = 248 100,00 грн).

12.          Так, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; 
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; 
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; 
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

13.          У касаційній скарзі скаржник зазначає, що справа є малозначною, проте має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт "а" пункту 2 частини третьої цієї статті), оскільки позивач фактично є монополістом на ринку надання послуг з постачання тепла на території м. Запоріжжя, існують масові порушення прав споживачів комунальних послуг, і необхідна єдина практика у справах зі стягнення начебто наявної заборгованості  споживачів перед Концерном "Міські теплові мережі" щодо питання укладення/не укладення договорів за Постановою КМУ № 830 "Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії". 

14.          Також скаржник стверджує, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для нього (підпункт "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України), з огляду на те, що останній знаходиться на території м. Запоріжжя, яке систематично потерпає від ракетних обстрілів, він довгий час вживає заходів для боротьби з монополістом Концерн "Міські теплові мережі" , а також відстоює право споживачів комунальних послуг м. Запоріжжя на сплату вартості реально отриманих послуг та переведення відносин з монополістом у правове поле.

15.          Вивчивши доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Камелот Прайм" щодо наявності підстав для оскарження судових рішень у справі за підпунктами "а" та "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

16.          Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, буде впливати на значну кількість спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми. 

17.          Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

18.          Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та аналіз оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у скарзі не наведено належних обґрунтувань та наявності неоднакового застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах.

19.          У касаційній скарзі відсутні посилання на справи та їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію щодо вирішення справ з аналогічними обставинами справи.

20.          Крім того, доводи скаржника зводяться до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, при цьому, сама по собі незгода сторони з оцінкою судом конкретних обставин справи не може бути підставою для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

21.          За оцінкою Суду касаційна скарга також не містить переконливих аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес та виняткове значення для скаржника, оскільки незгода з ухваленими судовими рішеннями суду попередніх інстанцій не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

22.          Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судами попередніх інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним.

23.          Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, аргументованих обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

24.          Отже, Верховний Суд вважає, що скаржник не дотримав умову допуску справи до касаційного оскарження, у якій предметом позову є стягнення у розмірі 86 253,24  грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

25.          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

26.          Зважаючи на конкретні обставини цієї справи та відсутність обґрунтованих підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Камелот Прайм" згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини третьої статті 287, пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1.          Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 908/1569/22 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Камелот Прайм" на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.12.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.03.2023.

2.          Касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                      І. Кондратова

Судді                                                                                                   Г. Вронська

                                                                                                            Н. Губенко