ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року 
м. Київ

cправа №  911/1081/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Берднік І. С.,

секретар судового засідання - Денисюк І. Г., 

за участю представників:
позивача - Дєдковського А. П., Мірошника С. Б.,
відповідача - Кравця Р. Ю., 
третьої особи - Галдецької Ю. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркуш Юей"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 (судді: Чорногуз М. Г. - головуючий, Агрикова О. В., Шаптала Є. Ю.) і рішення Господарського суду Київської області від 09.11.2022 (суддя Христенко О. О.) у справі
за позовом Фермерського господарства "Застава"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркуш Юей",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - Бучанська міська рада,
про розірвання договору оренди землі та зобов`язання повернути земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:
1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень
1.1. У липні 2022 року Фермерське господарство "Застава" (далі - ФГ "Застава") звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркуш Юей" (далі - ТОВ "Аркуш Юей") про розірвання договору суборенди земельної ділянки, кадастровий номер 3221055300:03:001:0239, укладеного 21.08.2017 між ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) і ТОВ "Аркуш Юей" (далі - договір суборенди землі); зобов`язання повернути вказану  земельну ділянку в придатному для використання стані шляхом звільнення та очищення земельної ділянки від сміття.
На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення суборендарем умов спірного договору, а саме щодо своєчасного і повного внесення орендної плати за ним та використання спірної земельної ділянки за її цільовим призначенням, що, на думку позивача, є достатньою правовою підставою для розірвання вказаного договору суборенди в судовому порядку.
1.2. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.
2. Короткий зміст судових рішень
2.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 09.11.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023, позов задоволено. 
2.2. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що матеріалами справи підтверджується нецільове використання відповідачем орендованої земельної ділянки та систематична несплата ним орендних платежів. Суд акцентував на тому, що порушення відповідачем строків сплати орендної плати свідчить про істотне порушення відповідачем договору суборенди та є самостійною підставою для розірвання договору суборенди землі. Оскільки договір суборенди землі підлягає розірванню у судовому порядку, то, як зазначив суд, у відповідача відсутні правові підстави для користування спірною земельною ділянкою і відповідач зобов`язаний повернути її орендодавцеві.
2.3. Залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про істотне порушення відповідачем умов договору суборенди землі, наголосивши на доведеності факту систематичного внесення орендної плати не вчасно та не у повному обсязі, що є самостійною підставою для розірвання такого договору. Водночас апеляційний господарський суд не погодився з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується факт нецільового використання відповідачем спірної земельної ділянки та зазначив, що акт обстеження земельної ділянки, складений депутатом місцевої ради, не може засвідчувати факт нецільового використання земельної ділянки, оскільки повноваженнями стосовно перевірки додержання вимог земельного законодавства щодо використання та охорони земель наділені Держгеокадастр та його територіальні органи.
3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї
3.1. Не погоджуючись з ухваленими у справі рішенням і постановою, ТОВ "Аркуш Юей" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 і рішення Господарського суду Київської області від 09.11.2022 у справі, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Скаржник вважає оскаржені судові рішення ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права; на обґрунтування підстав касаційного оскарження посилається на положення пунктів 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме (1) застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду та (2) відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо питання застосування норм права. Зокрема, скаржник посилається на: (1) порушення частини 3 статті 45 Господарського процесуального кодексу України, оскільки судами не враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 04.11.2014 у справі № 3-157гс14, від 18.05.2016 у справі № 6-248цс16, а також правову позицію Верховного Суду, наведену у постановах від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц, від 12.05.2020 у справі № 357/1180/17, від 14.11.2018 у справі № 314/3881/15-ц та від 25.09.2019 у справі № 397/30/17 та розглянуто справу по суті без встановлення належного позивача у справі; (2) неправильне застосування пункту "д" частини 1 статті 141 Земельного кодексу України та неврахування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.07.2018 у справі № 484/3687/16, і неправильне вирішення питання щодо відсутності оплати з оренди; (3) порушення судом апеляційної інстанції статті 277 Господарського процесуального кодексу України, адже встановивши помилковість висновків суду першої інстанції суд залишив таке рішення без змін із даного приводу відсутня правова позиція Верховного Суду; (4) неправильне застосування судом першої інстанції пункту "ґ" частини 1 статті 141 Земельного кодексу України та неврахування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.03.2020 у справі № 715/214/17, неправильне вирішення питання щодо нецільового використання; (5) порушення статті 76 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не враховано що відповідно до пункту 3.3 наказу Міністерства охорони навколишнього середовища та ядерної безпеки України "Про затвердження Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства" № 171 від 27.10.1997 (далі - Наказ) тільки уповноважений орган може встановити засмічення земель, в цій же частині порушено вимоги і щодо вмотивованості, оскільки відсутні мотиви з посиланням на норми права, які би зобов`язували відповідача прибрати сміття, з даного приводу відсутній правовий висновок Верховного Суду.
3.2. ФГ "Застава" у відзиві на касаційну скаргу не погоджується з доводами касаційної скарги, вважає їх безпідставними і необґрунтованими, просить рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін як законні, а у задоволенні касаційної скарги - відмовити. 
3.3. Від Бучанської міської ради надійшли письмові пояснення, в яких рада підтримала доводи касаційної скарги ТОВ "Аркуш Юей".
3.4. Від ФГ "Застава" надійшли додаткові документи, які стосуються рішення про створення вказаного фермерського господарства та про виділення йому в оренду земельної ділянки.
4. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду
4.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає таке. 
4.2. Як свідчать матеріали справи та установили суди попередніх інстанцій, 09.10.2007 між ОСОБА_1 (орендар) та Бородянською районною державною адміністрацією (далі -  Бородянська РДА) (орендодавець) укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства, розташовану на території Бабинецької селищної ради за межами населеного пункту смт Бабинці.
У пункті 2 договору оренди визначено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 40,0 га, у тому числі ріллі - 24,0 га, сіножаті - 16,0 га.
На земельній ділянці відсутні недоліки, що можуть перешкоджати її ефективному використанню (пункт 6 договору оренди).
Земельна ділянка передається в оренду для введення фермерського господарства. Цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення (пункти 15, 16 договору оренди).
Згідно з пунктом 30 договору оренди орендар має право передавати в суборенду всю або частину орендованої земельної ділянки за письмовою згодою орендодавця.
Договір укладено на 49 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 8 договору).
Цей договір зареєстровано у Бородянському відділі Київської регіональної філії № 8 "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.10.2007 № 040732400003.
Згідно з витягом із Державного земельного кадастру передана в оренду земельна ділянка складається із ділянок площею 5,1776 га та 18,8224 га, загальною площею 24,0 га, які належать до групи 001 підгрупи 00 - рілля, Переліку угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ) додатку № 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 "Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру", та з ділянки площею 16,0 га, яка належить до групи 002 підгрупи 01 зазначеного Переліку - сіножаті.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФГ "Застава" зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником та керівником ФГ "Застава" є ОСОБА_1 , про що наявний запис про реєстрацію № 13311020000000711.
Згідно з витягом із Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 27.05.2022 № 301663194 за ФГ "Застава" зареєстроване право оренди на земельну ділянку, кадастровий номер 3221055300:03:001:0239, за зазначеним договором оренди.
Під час розгляду спору попередні судові інстанції не встановили обставин отримання ОСОБА_1 та створеним ним ФГ "Застава" вказаної земельної ділянки в оренду як такої, що була надана додатково, а не вперше з метою створення фермерського господарства. 
Разом із тим попередні судові інстанції з`ясували та це підтверджено матеріалами справи, що 30.07.2017 ОСОБА_1 звернувся до Бородянської РДА із заявою про надання дозволу на передачу в суборенду земельної ділянки, площею 40 га, кадастровий номер 3221055300:03:001:0239, яка знаходиться в оренді у ФГ "Застава". 
Бородянська РДА у листі від 16.08.2017 № 3-24-1811 звернула увагу на те, що у пункті 30 договору оренди унормовано правовідносини з передачі земельної ділянки в суборенду та повідомила про те, що умови договору суборенди повинні обмежуватись умовами договору оренди.
21.08.2017 між ОСОБА_1 (орендар) та ТОВ "Аркуш Юей" (суборендар) укладено договір суборенди землі, за умовами якого орендар надає, а суборендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку (земельні ділянки), площею 40,0 га, що розташована за адресою: 07800, Київська обл., Бородянський р-н, Бабинецька селищна рада; цільове призначення - для ведення фермерського господарства; кадастровий номер 3221055300:03:001:0239; земельна ділянка перебуває в оренді на підставі договору оренди земельної ділянки від 09.10.2007, укладеному між Бородянською РДА та ОСОБА_1 , зареєстрованому у Бородянському районному відділі Київської регіональної філії № 8 "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.10.2007 за № 04073240003; договір оренди земельної ділянки укладений строком до 20.08.2024 з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду); право оренди земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Згідно з пунктом 2 вказаного договору суборенди в суборенду передається земельна ділянка загальною площею 40,0 га, в т.ч. 24 га - рілля та 16 га - сіножаті.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки 412 172,26 грн (пункт 5 договору суборенди землі).
У пункті 6 договору суборенди землі зазначено про відсутність недоліків на земельній ділянці, яка передається в суборенду, що може перешкоджати її ефективному використанню.
Відповідно до пункту 8 вказаного договору його укладено на 7 років (у разі оренди земельної ділянки (земельних ділянок) сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва фермерського господарства, особистого селянського господарства строк оренди не може бути меншим як сім років). Після закінчення строку дії договору суборендар має переважне право поновити його на новий строк.
Орендна плата вноситься суборендарем у розмірі 80 000,00 грн, 2000,00 кг вирощеної продукції на рік. Орендна плата вноситься один раз на рік до 10 числа першого місяця. Розмір орендної плати переглядається 1 раз на 7 років (пункти 11, 13 спірного договору суборенди).
У пунктах       15, 16 спірного договору сторони передбачили, що земельна ділянка передається в суборенду для ведення сільськогосподарської діяльності. Цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства.
За змістом пункту 17 договору суборенди землі умови збереження стану об`єкта оренди - не гірший стан, ніж отримали.
У пунктах 36, 37, 38 спірного договору суборенди визначено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Дія договору припиняється у разі закінчення строку його дії, придбання орендарем земельної ділянки у власність, викуп земельної ділянки або примусове відчуження земельної ділянки, ліквідації юридичної особи - суборендаря, в інших випадках, визначених законом. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін в наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та в наслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки (орендованих земельних ділянок), яке істотно перешкоджає її (їх) використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Розірвання договору в односторонньому порядку допускається за умови невиконання умов договору суборенди (пункт 39 договору суборенди землі).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.08.2017 № 95596507 поведено реєстрацію передачі ТОВ "Аркуш Юей" в суборенду земельної ділянки площею 40,0 га, кадастровий номер 3221055300:03:001:0239.
Як установили попередні судові інстанції, позивач надав виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 , які свідчать про перерахування коштів відповідачем за суборенду земельної ділянки, а саме: 20 000,00 грн - 26.04.2018, 20 000,00 грн - 11.07.2018, 10 000,00 грн - 27.07.2018, 12 500,00 грн - 07.07.2020, 15 000,00 грн - 29.07.2020, 15 000,00 грн - 22.08.2020, 2 000,00 грн - 21.09.2020, 8 050,00 грн - 05.05.2021. 
Позивач також надав розрахунок, який свідчить про те, що відповідно до пункту 9 договору суборенди землі відповідач повинен сплачувати 80 000,00 грн в рік орендних платежів; за п`ять років сума орендних платежів становить 400 000,00 грн; натомість відповідач сплатив лише 137 000,00 грн; отже, заборгованість з суборендних платежів ТОВ "Аркуш Юей" становить 263 000,00 грн.
Суди зазначили, що факт сплати орендної плати за землю не в повному обсязі та наявність заборгованості за спірним договором суборенди відповідач не спростував та не заперечив.
Поза тим, як зазначили суди, в матеріалах справи є акт депутата Бучанської міської ради на звернення заявника про встановлення факту обстеження земельної ділянки від 22.04.2021, складеного в присутності свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . В ході обстеження земельної ділянки, кадастровий номер 3221055300:03:001:0239, було встановлено, що вказана земельна ділянка надана ОСОБА_1 в оренду та згодом передана в суборенду ТОВ "Аркуш Юей"; ця земельна ділянка не використовується за цільовим призначенням, оскільки покрита поліетиленовою плівкою та заростає бур`яном; також на вказаній земельній ділянці знаходяться сміттєзвалище та відходи. 
4.3. Предметом розгляду у цій справі є вимоги ФГ "Застава" заявлені до ТОВ "Аркуш Юей" про розірвання договору суборенди землі, укладеного 21.08.2017 між ОСОБА_1 і ТОВ "Аркуш Юей", та повернення земельної ділянки, які (вимоги) обґрунтовані порушенням відповідачем істотних умов договору, а саме несплатою орендної плати за користування земельною ділянкою та нецільовим використанням відповідачем спірної земельної ділянки.
4.4. Рішенням місцевого господарського суду вказані позовні вимоги було задоволено. При цьому, суд виходив із того, що матеріалами справи підтверджуються обставини нецільового використання відповідачем орендованої земельної ділянки та систематичної несплати ним орендних платежів. За висновком суду першої інстанції, порушення відповідачем строків сплати орендної плати свідчить про істотне порушення відповідачем договору суборенди та є самостійною підставою для розірвання договору суборенди землі. 
4.5. Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції залишив без змін рішення суду першої інстанції. Зокрема, суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для розірвання спірного договору суборенди землі та її повернення з підстав істотного порушення відповідачем його умов в частині своєчасного та повного внесення орендних платежів за таким договором. Водночас суд апеляційної інстанції визнав недоведеним факт нецільового використання відповідачем спірної земельної ділянки, відхиливши як неналежний доказ акт обстеження земельної ділянки, складений депутатом місцевої ради, оскільки повноваженнями стосовно перевірки додержання вимог земельного законодавства щодо використання та охорони земель наділені Держгеокадастр та його територіальні органи. 
4.6. Разом із тим під час розгляду спору попередні судові інстанції не встановили обставин отримання ОСОБА_1 і створеним ним ФГ "Застава" спірної земельної ділянки в оренду як такої, що була надана додатково, а не первісно з метою створення фермерського господарства. За висновком суду першої інстанції, в суборенду за спірним договором була передана земельна ділянка, яка первісно надавалася ОСОБА_1 , який є керівником та засновником ФГ "Застава", в оренду для ведення фермерського господарства.
Колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що "у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа. 
Оскільки у правовідносинах користування спірною земельною ділянкою відбулася фактична заміна орендаря і обов`язки землекористувача ОСОБА_4 перейшли до ФГ "Шана" з дня його державної реєстрації, а у правовідносинах оренди земельної ділянки ОСОБА_5 такі права перейшли до ФГ "Агрофортуна" з дня його державної реєстрації, тому сторонами у спірних правовідносинах є юридичні особи: ФГ "Шана", як користувач земельної ділянки, а не фізична особа ОСОБА_4 та ГУ Держземагентства у Харківській області, Валківська РДА, Валківська райрада, ФГ "Агрофортуна", а не ОСОБА_5 як фізична особа і фізичні особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яким частина земельної ділянки ФГ "Шана" передана у власність. ОСОБА_4 є головою, керівником ФГ "Шана" і його права та зобов`язання не є тотожними з правами та зобов`язаннями ФГ "Шана". Права та обов`язки керівника ФГ "Агрофортуна" Діжиченка О. М. також не є тотожними правам та зобов`язанням ФГ "Агрофортуна"" (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 615/2197/15-ц (провадження № 14-533цс18).
Зважаючи на це, колегія суддів суду касаційної інстанції не бере до уваги посилання скаржника на недотримання конкурсного порядку отримання фермерським господарством в оренду спірної земельної ділянки; до того зазначені обставини не охоплюються предметом дослідження у цій справі.
Разом із тим, Верховний Суд, переглянувши у касаційному порядку оскаржувані судові рішення, враховуючи встановлені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України межі касаційного перегляду, вважає висновки суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову у цій справі передчасними з огляду на таке.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. 
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України "Про оренду землі"). 
Водночас за змістом статті 8 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час укладення спірного договору суборенди) орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця.      Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі. У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється.
Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельною ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Разом із тим за змістом частин 1, 2 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Отже, правом на звернення до суду з вимогою про розірвання договору наділена саме сторона такого договору, що безпосередньо випливає з наведених положень законодавства, чого проте судом апеляційної інстанції враховано не було, хоча, як свідчать матеріали справи, відповідач у апеляційній скарзі (такі ж доводи він наводить і в касаційній скарзі) наголошував, зокрема, на тому, що стороною за договором суборенди землі, який є предметом спору у справі, є громадянин ОСОБА_1 , а не ФГ "Застава", а отже, позов щодо розірвання договору у цій справі було заявлено особою (позивачем), яка не є його стороною, що, у свою чергу, свідчить про неналежність позивача у справі. Однак, обмежившись застереженням про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про розгляд справи за правилами господарського судочинства та пославшись при цьому на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 (в якій розглядалося питання визначення юрисдикції спору за участю фізичних осіб та фермерських господарств), суд апеляційної інстанції в порушення вимог статей 269, 282 Господарського процесуального кодексу України належної оцінки цим доводам не надав, мотивів їх відхилення не навів.
Отже, під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, надати належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам та аргументам учасників справи, а також надати оцінку ефективності обраного способу захисту у наведеному випадку, і залежно від встановленого правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права, якими вони регулюються, та ухвалити обґрунтоване і законне судове рішення.
Таким чином, зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги у зазначеній частині отримали підтвердження.
За змістом частин 1, 2   статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Зважаючи на викладене, колегія суддів зазначає, що підстав для формування правового висновку щодо застосування вказаних скаржником норм права у наведеному випадку немає, проте оскільки допущені судом апеляційної інстанції порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом в силу меж розгляду справи в суді касаційної інстанції (стаття 300 Господарського процесуального кодексу України), то постанова суду апеляційної інстанції у справі підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, а касаційна скарга - частковому задоволенню. Водночас за вказаних вище підстав колегія суддів не аналізує та не надає оцінки посиланням скаржника на неправильне застосування судами, зокрема, пунктів "д", "ґ" частини 1 статті 141 Земельного кодексу України та відповідну на судову практику стосовно застосування положень вказаних норм.
5. Висновки Верховного Суду
5.1.  Згідно зі статтею      236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
5.2. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
5.3. Зважаючи на те, що висновок суду апеляційної інстанції про задоволення позову не можна вважати таким, що відповідає положенням статей 86, 236, 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вбачає підстави для часткового задоволення касаційної скарги відповідача шляхом скасування постанови суду апеляційної інстанції та передачі справи на новий апеляційний розгляд до апеляційного господарського суду.
6. Розподіл судових витрат
6.1. Оскільки касаційну скаргу необхідно частково задовольнити, а справу передати на новий апеляційний розгляд, з урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат у справі має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Керуючись статтями  300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркуш Юей" задовольнити частково.
Постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 у справі № 911/1081/22 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                               Т. Б. Дроботова
Судді                                                                                                                   Н. О. Багай
                                                                                                                            І. С. Берднік