ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року 
м. Київ

cправа №  908/825/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Банасько О.О., Огороднік К.М.,  

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи: 
ПАТ "Укрпластик": Шелест Ю.В.,
АТ "Державний експортно-імпортний банк України": Тищук М.А.,
ТОВ "Лабораторія банкрутства": не з`явився,
ТОВ "ФК СВ Кепітал": Литвиненко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" 
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.09.2022 (колегія суддів у складі: Чередко А.Є. - головуючий, Парусніков Ю.Б., Мороз В.Ф.)
та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 17.02.2022 в частині розгляду кредиторських вимог Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (суддя Юлдашев О.О.)

у справі № 908/825/21
за заявами 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабораторія банкрутства"; 2) Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК СВ Кепітал"
до Приватного акціонерного товариства "Укрпластик"
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст вимог кредитора
1.          Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.09.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Укрпластик" (далі - Боржник), введено процедуру розпорядження майном боржника.
2.          Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - Банк) подало заяву з грошовими вимогами до Боржника в сумі 483291387,84 грн.
3.          За змістом зазначеної заяви та доданих розрахунків, вимоги Банку складаються із:
- заборгованості за кредитним договором №151117К15 від 22.12.2017 (далі - Кредитний договір №151117К15) у загальному розмірі 8885794,86 дол. США та 1894784,76 грн, з яких: основний борг - 7100000,00 дол. США, проценти за користування кредитом - 1044847,88 дол. США, комісія за управління кредитом - 1593409,89 грн, пеня за прострочення зобов`язань - 412710,84 дол. США та 75 352,40 грн, 3% річних у зв`язку з несвоєчасним погашенням кредиту - 300295,89 дол. США, 3% річних у зв`язку з несвоєчасним погашенням процентів - 27940,25 дол. США, 3% річних у зв`язку із несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитом - 65352,03 грн, втрати від інфляції - 160670,44 грн;
- заборгованості за кредитним договором  №151117К16 від 22.12.2017 (далі - Кредитний договір №151117К16) у загальному розмірі 7378745,89 дол. США та 789438,43 грн, з яких: основний борг - 6134726,39 дол. США, проценти за користування кредитом - 911260,85 дол. США, комісія за управління кредитом - 5245519,87 грн, пеня за несвоєчасне погашення боргових зобов`язань - 112249,18 дол. США та 71424,98 грн, 3% річних у зв`язку з несвоєчасним погашенням кредиту - 196066,35 дол. США, 3% річних у зв`язку з несвоєчасним погашенням процентів - 24443,12 дол. США, 3% річних у зв`язку із несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитом - 113595,69 грн, втрати від інфляції - 358897,89 грн;
- заборгованості за іпотечним договором №151117Z50 від 22.12.2017 (далі - Іпотечний договір) у розмірі 6424456,50 грн штрафу за невиконання обов`язку позичальника здійснювати страхування майна, що є предметом іпотеки та забезпечує виконання зобов`язань позичальника за генеральною угодою протягом дії Іпотечного договору;
- заборгованості за договором застави №151117Z51 від 22.12.2017 (далі - Договір застави) у розмірі 20009019,50 грн штрафу за невиконання обов`язку позичальника здійснювати страхування майна, що є предметом застави та забезпечує виконання зобов`язань позичальника за генеральною угодою протягом дії Договору застави;
- судових витрат у загальній сумі 1475940,00 грн, у тому числі: 4540,00 грн - судовий збір за подання заяви з грошовими вимогами до боржника, 367850,00 грн - витрати зі сплати судового збору за подання Банком позову у справі №910/11067/20 про стягнення, зокрема, з Боржника заборгованості за кредитним договором та договорами забезпечення, 1103550,00 грн - витрати зі сплати судового збору за подання Банком апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі №910/11067/20.
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
4.          Між Банком та Публічним акціонерним товариством "Укрпластик" (правонаступником якого є Боржник) укладено генеральну угоду №151117N4 від 22.12.2017 (далі - Генеральна угода), згідно зі статтею 1 якої кредит - грошові кошти, які банк надає в межах Генеральної угоди згідно з кредитним договором, укладеним в межах Генеральної угоди, на фінансування діяльності позичальника на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, цільового характеру використання та відкличності.
5.          Банк здійснює з позичальником кредитні операції в межах лімітів, визначених пунктом 2.2 Генеральної угоди, на підставі та з урахуванням умов кредитних договорів, які укладаються за домовленістю сторін відповідно до положень Генеральної угоди (п. 2.1 Генеральної угоди).
6.          У підпункті 2.2.1 Генеральної угоди погоджено ліміт генеральної угоди в розмірі 13900000,00 дол. США.
7.          Ліміт Генеральної угоди поширюється на кредитні договори, які будуть укладені в межах Генеральної угоди та включені до Додатка 1 до Генеральної угоди протягом її дії, а також кредитні договори, укладені до моменту набуття чинності Генеральною угодою, які є відповідними додатками до генеральної угоди згідно з Додатком 1 до Генеральної угоди.
8.          Додатком 1 до Генеральної угоди визначено перелік кредитних договорів, укладених між банком та позичальником, які є такими, що діятимуть у межах генеральної угоди, і є додатками до неї, до яких віднесено Кредитний договір №151117К15  і Кредитний договір №151117К16.
9.          Відповідно до умов Кредитного договору №151117К15 і Кредитного договору №151117К16 Банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути його та сплатити проценти за кредитом, комісії та інші платежі. 
10.          При цьому за Кредитним договором №151117К15 кредит надається позичальнику шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії з лімітом 7100000,00 дол. США, а за Кредитним договором №151117К16 кредит надається позичальнику шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 6800000,00 дол. США (ст. 1, п.п. 2.1, 2.2, 2.3.1 кредитних договорів).
11.          Відповідно до пунктів 6.3, 6.4 Кредитних договорів №151117К15 і №151117К16 погашення кредиту протягом дії договору здійснюється позичальником згідно з Графіком зміни ліміту заборгованості. Повне погашення кредиту має бути здійснене позичальником у дату, яка настане раніше: у термін, зазначений у пункті 2.4 договору; у разі використання Банком права вимагати виконання грошових зобов`язань за договором у повному обсязі відповідно до підпункту 8.1.2 договору - у строк відповідно до підпункту 9.2.6 договору.       
12.          Згідно з пунктом 2.4 Кредитного договору №151117К15 (у редакції додаткової угоди від 27.11.2018) кінцевий термін погашення кредиту - 24.12.2019 (включно). Погашення кредиту протягом дії кредитного договору здійснюється позичальником згідно з Графіком зміни ліміту заборгованості (п. 6.3 Кредитного договору №151117К15 від 22.12.2017). Графік зміни ліміту заборгованості встановлений додатком-1 до Кредитного договору №151117К15.
13.          Згідно з пунктом 2.4 Кредитного договору №151117К16 кінцевий термін погашення кредиту - 23.12.2022 (включно). Кредит надається відповідно до Графіка зміни ліміту заборгованості в межах ліміту Генеральної угоди, визначеного у генеральній угоді (п. 5.2 Кредитного договору №151117К16). Графік зміни ліміту заборгованості встановлений додатком-1 до Кредитного договору №151117К16.
14.          Відповідно до пунктів 3.1.1, 3.1.4, 6.1, 9.2.2 кредитних договорів позичальник сплачує банку проценти у валюті кредиту за користування кредитом. Проценти нараховуються протягом усього строку користування кредитом на залишок основного боргу на кінець календарного дня за кожен день користування кредитом на основі банківського року у валюті кредиту. Тип процентної ставки за кредитом: фіксована в розмірі 7,1% річних (за Кредитним договором №151117К15) і 7,26% річних (за Кредитним договором №151117К16). Порядок зміни процентної ставки за користування кредитом в дол. США визначено пп. 3.1.3 та п. 4.1 кредитних договорів 
15.          Положеннями додаткової угоди №151117К15-0003 від 27.11.2018 до Кредитного договору №151117К15 розмір процентної ставки за кредитом змінено на 7,59%. Положеннями додаткової угоди №151117К16-0003 від 27.11.2018 до Кредитного договору №151117К16 розмір процентної ставки за кредитом змінено з 22.12.2018 на 7,65%.
16.          Також позичальник взяв на себе зобов`язання сплачувати комісії, зокрема, за управління кредитом. Комісія за управління кредитом нараховується, починаючи з дати набуття чинності кредитного договору до дати повного виконання зобов`язань позичальником з погашення кредиту (включно), але не більше 90 днів (включно) з дати кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного кредитним договором, у разі невиконання позичальником зобов`язань за основним боргом за кредитним договором. Розмір ставки комісії за управління 0,41% річних (за Кредитним договором №151117К15) і 0,49% річних (за Кредитним договором №151117К16) від ліміту заборгованості, зазначеного у Графіку зміни ліміту заборгованості (пп. 3.2.1, 3.2.2, ст. 4 кредитних договорів). Положеннями підпунктів 4.2.1 кредитних договорів передбачена зміна розміру ставки комісії за управління залежно від виконання позичальником умов кредитного договору, Генеральної угоди.
17.          У випадку невиконання (несвоєчасного виконання) позичальником будь-яких грошових зобов`язань, визначених кредитним договором, позичальник сплачує банку пеню, що нараховується на суму невиконаних (неналежним чином виконаних) зобов`язань з розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, включаючи день виконання відповідних грошових зобов`язань, і підлягає сплаті у національній валюті України за офіційним курсом НБУ, встановленим на день сплати на рахунок, відкритий відповідно до підпункту (б) пункту 5.11 кредитного договору (п.п. 10.2 кредитних договорів).
18.          Згідно з підпунктом 6.4.2 Кредитного договору №151117К16 повне погашення кредиту має бути здійснене позичальником у разі використання банком права вимагати виконання грошових зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі відповідно до підпункту 8.1.2 кредитного договору - у строк відповідно до підпункту 9.2.6 кредитного договору.
19.          Відповідно до підпунктів 8.1.2, 9.2.6 Кредитного договору №151117К16 банк має право вимагати, а позичальник зобов`язався здійснити погашення кредиту, процентів за кредитом, комісій та інших платежів у повному обсязі протягом 10 банківських днів з дня відправлення банком позичальнику повідомлення про необхідність такого погашення, зокрема, якщо: допущено прострочення термінів виконання грошових зобов`язань за будь-яким договором, забезпеченням за яким виступає предмет застави/іпотеки, наданий згідно з Гарантійними документами у забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, та банком направлено вимоги щодо дострокового виконання грошових зобов`язань за такими договорами частково/у повному обсязі; у позичальника та/або поручителя виникла прострочена заборгованість перед банком за будь-яким договором, укладеним ним з банком; не виконано умови гарантійних документів, у т.ч. щодо страхування майна, наданого в заставу/іпотеку банку.
20.          Крім того, 22.12.2017 між Банком та Боржником укладено Іпотечний договір, за умовами якого іпотекою забезпечуються всі вимоги банку, що випливають з Генеральної угоди з усіма чинними кредитними договорами, які укладаються в рамках Генеральної угоди, їй підпорядковуються та є додатками до Генеральної угоди, є невід`ємними її частинами та складають єдиний документ, предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у кредитному договорі зобов`язань позичальника, є нерухоме майно позичальника (п.п. 1.1, 1.3 Іпотечного договору).
21.          На період дії Іпотечного договору позичальник зобов`язаний за свій рахунок застрахувати предмет іпотеки в акредитованій банком страховій компанії та надати банку належним чином посвідчену копію договору страхування (страхового полісу), а також докази здійснення страхового внеску. У разі неукладення договору страхування/додаткової угоди до договору страхування у визначений термін, позичальник сплачує банку штрафну санкцію в розмірі 5% від заставної вартості незастрахованого майна, яке підлягає страхуванню (п. 4.1 Іпотечного договору).
22.          Також 22.12.2017 між Банком та Боржником укладено Договір застави, за умовами якого заставою забезпечуються всі вимоги банку, що випливають з Генеральної угоди з усіма чинними кредитними договорами, які укладаються в рамках Генеральної угоди, їй підпорядковуються та є додатками до Генеральної угоди, є невід`ємними її частинами та складають єдиний документ.
23.          На період дії договору застави позичальник зобов`язаний за свій рахунок застрахувати предмет застави в акредитованій банком страховій компанії та надати банку належним чином посвідчену копію договору страхування (страхового полісу), а також докази здійснення страхового внеску. У разі неукладення договору страхування/додаткової угоди до договору страхування у визначений термін, позичальник сплачує банку штрафну санкцію в розмірі 5% від заставної вартості незастрахованого майна, яка підлягає страхуванню (п. 6.1 Договору застави).
24.          Загальна вартість майна, що передана Боржником в заставу та іпотеку за Іпотечним договором та Договором застави становить 571658210,00 грн.
25.          У липні 2020 року Банк звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення солідарно з Боржника та Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об`єднання "Агрокомплекс" заборгованості у розмірі 14935382,36 дол. США та 30298817,42 грн за Кредитним договором №151117К15, Кредитним договором №151117К16, Іпотечним договором та Договором застави.
26.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі №910/11067/20 позов задоволено частково, стягнуто солідарно з відповідачів на користь Банку заборгованість за Кредитним договором №151117К15, Кредитним договором №151117К16, Іпотечним договором та Договором застави у розмірі 14646941,50 дол. США та 30206820,60 грн. Також на користь Банку стягнуто по 367850 грн витрат по сплаті судового збору з кожного з відповідачів (зокрема, Боржника).
27.          Банк звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі №910/11067/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог Банку та прийняти нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
28.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою Банку.
29.          На час здійснення апеляційного провадження у цій справі апеляційне провадження за апеляційною скаргою Банку на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі №910/11067/20 зупинено, апеляційний перегляд справи не завершено.
30.          Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованості нарахування процентів і комісій за кредитом здійснено, зокрема, після настання кінцевого терміну погашення кредиту за Кредитним договором №151117К15 - 24.12.2019 та після звернення з позовом у справі №910/11067/20. На вказану заборгованість нарахована пеня, 3% річних та інфляційні втрати. 
Стислий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
31.          Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 17.02.2022 визнано кредиторські вимоги Банку до Боржника в сумі 436330649,57 грн, у тому числі 391725023,39 грн основного боргу з четвертою чергою задоволення, 18167610,18 грн процентів з шостою чергою задоволення, 26433476,00 грн, які забезпечені заставою майна боржника, та 4540,00 грн судового збору з першою чергою задоволення; грошові вимоги Банку до Боржника у розмірі 46960738,27 грн відхилено. 
32.          Ухвала мотивована посиланням на правовий висновок, сформований Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України. 
33.          Водночас місцевий господарський суд дійшов висновку про передчасність грошових вимог у сумі 367850,00 грн щодо сплати судового збору за подання Банком позову та апеляційної скарги у справі №910/11067/20, оскільки суд апеляційної інстанції не прийняв рішення за результатами розгляду апеляційної скарги в зазначеній справі та, відповідно, рішення суду першої інстанції не набрало законної сили. 
34.          Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 05.09.2022 ухвалу суду першої інстанції змінено, викладено перший та другий абзаци її резолютивної частини в іншій редакції, згідно з якою кредиторські вимоги Банку до Боржника визнані у розмірі 436358031,19 грн, з яких: 4540,00 грн судовий збір з першою чергою задоволення, 436353491,19 грн вимоги, забезпечені заставою майна боржника; а грошові вимоги Банку до Боржника у розмірі 46933356,65 грн відхилені.
35.          Апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання грошових вимог Банку до Боржника в загальному розмірі 436353491,19 грн та безпідставність нарахування кредиторських вимог у сумі 46933356,65 грн (яка складається з пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість по сплаті процентів та комісій за користування та управління кредитом, яка виникла за Кредитним договором №151117К15 після 24.12.2019, а за Кредитним договором №151117К16 після 29.07.2020) з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду про припинення права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом та обумовленої в договорі неустойки після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України. 
36.          Також суд апеляційної інстанції погодився з висновком про визнання та включення до першої черги реєстру вимог кредиторів сплаченого кредитором судового збору в сумі 4540,00 грн за подання заяви з грошовими вимогами до Боржника та, водночас, передчасність вимог Банку, які складаються з витрат зі сплати судового збору в справі №910/11067/20.
37.          Однак враховуючи, що загальна вартість переданого Боржником в заставу та іпотеку Банку майна значно перевищує розмір визнаних кредиторських вимог Банку, який не відмовився від забезпечення, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для віднесення до вимог, що забезпечені заставою майна Боржника, лише вимог у розмірі 26433476,00 грн, підставою виникнення яких є невиконання Боржником своїх зобов`язань за Іпотечним договором та Договором застави.
Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника 
38.          Банк подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Банку на суму 46933356,65 грн, ухвалити у вказаній частині нове рішення про визнання та внесення до реєстру вимог кредиторів грошових вимог Банку в розмірі 46933356,65 грн як таких, що забезпечені заставою Боржника.
39.          Касаційна скарга (з урахуванням заяви про усунення недоліків касаційної скарги) мотивована наявністю підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
40.          На думку Банку, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17, щодо застосування статей 251, 252, 530, 631, 1048 Цивільного кодексу України, ототожнивши кінцевий термін погашення кредиту за кредитними договорами (протягом якого Боржник мав здійснити повне погашення кредиту) та строк нарахування відсотків за кредитними договорами. 
41.          Банк вважає, що необхідно відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16, щодо застосування положень статей 625, 1048 Цивільного кодексу України, зважаючи на наявність підстав стверджувати про домовленість між сторонами Кредитного договору №151117К15 і Кредитного договору №151117К16 стосовно нарахування процентів після визначеного кінцевого терміну погашення кредиту, що узгоджується із судовою практикою, яка викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17.
42.          Посилаючись на ухвалу Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №910/4518/16, Банк зазначає про наявність невирішеної виключної правової проблеми щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 та від 18.01.2022 у справі №910/17048/17, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.06.2022 у справі №3-188/2020 (455/20).
43.          Крім того, Банк зазначає про відсутність правового висновку з питання застосування положень статей 622, 625, 1048, 1050, 10561 Цивільного кодексу України, статей 67, 179 Господарського кодексу України, статті 129 Господарського процесуального кодексу України в подібних правовідносинах при визначенні правової природи та підстав стягнення витрат Банку, які були здійснені внаслідок порушення Боржником своїх зобов`язань. 
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 
44.          Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК СВ Кепітал" (далі - Кредитор-2) та Боржник подали відзиви на касаційну скаргу, в яких просять відмовити Банку в задоволенні касаційної скарги та залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін. 
45.          Кредитор-2 зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала правову позицію щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та судова практика є сталою, а також не погоджується з доводами Банку про необхідність відступлення від відповідного висновку, викладеного у постанові Верховного Суду.
46.          Боржник вважає, що дослідивши у повному обсязі всі обставини справи, апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання кредиторських вимог Банку частково та відхилення грошових вимог до Боржника у розмірі 46933356,65 грн. 
47.          Кредитор-2 також подав додаткові пояснення на касаційну скаргу з урахуванням висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16.
Позиція Верховного Суду
48.          Керуючись вимогами статей 14, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.
49.          Предметом касаційного оскарження в цій справі є судові рішення, ухвалені за наслідками розгляду заявлених Банком грошових вимог до Боржника, в частині відхилення грошових вимог у сумі 46933356,65 грн, що складаються із заборгованості з процентів за користування кредитом та комісій за управління кредитом, яка виникла за Кредитним договором №151117К15 після 24.12.2019, а за Кредитним договором №151117К16 після 29.07.2020, а також нарахованих на вказану заборгованість пені, 3% річних та інфляційних втрат.
50.          Відповідно до усталеної практики Верховного Суду щодо порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16).
51.          У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17).
52.          Згідно зі статтею 1 КУзПБ грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника. 
53.          Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
54.          Зокрема, згідно з положеннями статей 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни). Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (абз. 2 ч. 1 ст. 1048 зазначеного Кодексу).
55.          Водночас невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушеннями зобов`язання, що зумовлюють настання правових наслідків, встановлених договором або законом: зміни умов зобов`язання, сплати неустойки, зокрема пені, тощо (ст.ст. 549, 610, 611 Цивільного кодексу України).
56.          Крім того, відповідно до частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625   цього Кодексу, згідно з частиною 2 якої боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
57.          Стосовно застосування наведених норм матеріального права Велика Палата Верховного Суду неодноразово в своїх постановах (зокрема в постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16) викладала висновок про те, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України. 
58.          Натомість в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
59.          Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.
60.          Вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 дійшла висновку про відсутність таких підстав для відступу від наведеної правової позиції як: застарілість внаслідок розвитку в певній сфері суспільних правовідносин або їх правового регулювання, враховуючи зміни, що відбулися в суспільних відносинах, у законодавстві, практиці Європейського суду з прав людини; вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість, зокрема внаслідок існування невідповідності критерію "якість закону" законодавчих норм, що призвело до різного тлумачення судами (колегіями, палатами) норм права).
61.          Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові у справі №910/458/16 наголосила, що проценти відповідно до статті   1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
62.          Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті   1050 ЦК   України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.
63.          Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.
64.          Тобто регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
65.          При цьому щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування Велика Палата Верховного Суду зауважила, що сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх.
66.          Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, і цей розмір може зменшити суд.
67.          При вирішенні відповідних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування (або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту). Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
68.          У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду також уточнила висновок, наведений у постанові від 18.01.2022 у справі №910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, таким: у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за "користування кредитом" (стаття 1048 Цивільного кодексу України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України) у розмірі, визначеному законом або договором.
69.          Враховуючи відповідно до вимог частини 4 статті 300 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у вказаній постанові у справі №910/4518/16, Верховний Суд відхиляє наведені Банком у касаційній скарзі аргументи про наявність невирішеної виключної правової проблеми щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог; про необхідність відступу від висновку, викладеного у постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16. 
70.          Водночас з огляду на зміст оскаржуваної постанови в цій справі Верховний Суд не вбачає неправильного застосування судом апеляційної інстанції відповідних норм права, що регулюють спірні правовідносини, зокрема, через неврахування висновків, викладених у постанові від 18.01.2022 у справі №910/17048/17, з урахуванням уточнення згідно з постановою від 05.04.2023 у справі №910/4518/16.
71.          Відхиляючи твердження Банку про те, що умови Кредитних договорів №151117К15 і №151117К16, з урахуванням положень статей 251, 252, 530, 1048 Цивільного кодексу України, встановлюють правомірність нарахування Банком процентів за користування кредитними коштами по день фактичного погашення кредитної заборгованості в повному обсязі, Верховний Суд звертає увагу на те, що проценти, які сплачуються поза межами строку кредитування, не є процентами за "користування кредитом", а є мірою цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язання. І за відсутності погодження сторонами іншого розміру вони підлягають сплаті в розмірі трьох відсотків річних від простроченої суми, встановленому статтею 625 Цивільного кодексу України. Тобто наведені доводи Банку ґрунтуються на помилковому розумінні ним правової природи процентів, що сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання.
72.          Водночас Верховний Суд бере до уваги, зокрема, що зміст пунктів 3.1.4 Кредитних договорів №151117К15 і №151117К16, на які посилається Банк, не свідчить про узгодження сторонами певного розміру процентів як міри відповідальності за неповернення кредиту після закінчення строку кредитування (у тому числі в розмірі, що дорівнює процентам за правомірне користування кредитом). До того ж вказані пункти розташовані в статтях договорів, які регулюють правомірну поведінку сторін ("Проценти та комісійні винагороди"), а не в окремих статтях, що регулюють відповідальність позичальника ("Відповідальність сторін"). 
73.          Крім того, за змістом заяви з грошовими вимогами до Боржника Банк нарахував відповідні суми за період поза межами строку кредитування саме як проценти за користування кредитом, а не як міру відповідальності на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, нарахувавши одночасно передбачені вказаною нормою 3% річних, у тому числі й на проценти за період після закінчення строку користування кредитом. 
74.          Отже, встановивши на підставі наявних у справі доказів, що Кредитним договором №151117К15 передбачено нарахування процентів протягом усього строку користування кредитом, який визначений у пункті 2.4, тобто до 24.12.2019, а за Кредитним договором №151117К16 Банк скористався правом на дострокове погашення заборгованості за наданим кредитом у повному обсязі шляхом звернення до суду з відповідним позовом 29.07.2020, апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність нарахування Банком процентів та комісій за Кредитним договором №151117К15 після 24.12.2019 та за Кредитним договором №151117К16 після 29.07.2020, а також пені, 3% річних та інфляційних втрат на них. 
75.          Зважаючи на викладене, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що перелічені помилково нараховані грошові вимоги Банку не підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів Боржника. 
76.          Що стосується заперечень Банку проти висновку судів першої та апеляційної інстанцій щодо невключення до реєстру вимог кредиторів судових витрат Банку зі сплати судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви та апеляційної скарги у справі №910/11067/20, Верховний Суд звертає увагу на те, що поняття, порядок сплати та розподілу судового збору визначені нормами Закону України "Про судовий збір" та Господарського процесуального кодексу України (в разі його сплати при зверненні до господарського суду). 
77.          Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з основних засад господарського судочинства, закріплених у частини 2 Господарського процесуального кодексу України. Питання розподілу судового збору вирішується судом при ухваленні рішення, зокрема постанови суду апеляційної інстанції, або додаткового рішення, про що зазначається в його резолютивній частині. І судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання (статті 18, 237, 238, 244, 282, 326 Господарського процесуального кодексу України).   
78.           Оскільки судове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020, яким передбачено розподіл судових витрат у справі №910/11067/20, не набрало законної сили, а апеляційний розгляд вказаної справи, за результатами якого має бути здійснений розподіл судового збору за подання апеляційної скарги, не завершений, суди попередніх інстанцій у цій справі про банкрутство обґрунтовано зазначили про відсутність у Боржника підстав для сплати відповідних сум судових витрат на користь Банку на час заявлення ним грошових вимог. 
79.          Викладені ж в касаційній скарзі доводи Банку про те, що його вимоги до Боржника не залежать від розгляду судами інших справ, оскільки підставою їх сплати є положення пунктів 10.4 Кредитних договорів, а не відповідне рішення суду, на думку Верховного Суду, ґрунтуються на помилковому розумінні правової природи судового збору, який не є за своєю суттю цивільним чи господарським зобов`язанням. Відповідно, обов`язок зі сплати судового збору не може виникати на підставі цивільного чи господарського договору чи як наслідок порушення стороною своїх цивільних (господарських) зобов`язань у розумінні цивільного та господарського законодавства, тому посилання Банку в цьому контексті на положення статей 611, 627, 629 Цивільного кодексу України, статей 67,179 Господарського кодексу України є нерелевантними. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
80.          Звертаючись з касаційною скаргою, Банк не довів неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права до встановлених під час розгляду справи обставин як необхідної передумови для скасування оскаржуваної постанови.
81.          Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги та залишення без змін постанови апеляційного господарського суду.
Розподіл судових витрат
82.          Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на скаржника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" залишити без задоволення.
2.          Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.09.2022 у справі №908/825/21 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    В. Картере

Судді                                                                                                 О. Банасько

                                                                                                                К. Огороднік