УХВАЛА

25 травня 2023 року 
м. Київ

cправа №  909/890/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Сухового В.Г., 

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Кузіва Мирослава Орестовича
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 (у складі колегії суддів: Орищин Г.В. (головуючий), Желік М.Б., Скрипчук О.С.)
та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 02.02.2023 (суддя Малєєва О.В.) у справі № 909/890/22

за позовом Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради          
до Фізичної особи-підприємця Кузіва Мирослава Орестовича
про стягнення 406     750,77 грн неустойки за неправомірне використання нежитлових приміщень,
ВСТАНОВИВ: 
11.05.2023 Фізична особа-підприємець (далі - ФОП) Кузів М.О. подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 02.02.2023 у справі №909/890/22.
Розглянувши матеріали касаційної скарги ФОП Кузіва М.О., Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі №909/890/22, зважаючи на таке. 
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За змістом пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до частини сьомої статті 12 ГПК для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (рік подання позовної заяви у справі № 909/890/22) прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2022 встановлено у розмірі 2     481,00 грн. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову у справі № 909/890/22 є стягнення 406     750,77 грн неустойки за неправомірне використання нежитлових приміщень, що є меншим, ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому оскаржені судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.
Обґрунтовуючи необхідність відкриття касаційного провадження за його касаційною скаргою, скаржник зазначає, що справа № 909/890/22 має виняткове значення для нього (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК), оскільки сума неустойки, що підлягає сплаті на користь позивача у цій справі, є для ФОП Кузіва М.О. непомірно високою, зважаючи на наявні в нього інвалідність, а також низький сукупний дохід від підприємницької діяльності за 2022.
Набуття судовими рішеннями чинності і, як наслідок, їх виконання, є законодавчо передбаченими стадіями судового процесу, а тому таке виконання саме по собі не є безумовною підставою, з якою закон пов`язує можливість (необхідність) відкриття касаційного провадження з підстави, передбаченої підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК.
Крім того, займаючись підприємництвом, суб`єкт господарювання (підприємець) має усвідомлювати власні ризики, пов`язані зі здійсненням такої господарської діяльності, тому наведені ФОП Кузівом М.О. обґрунтування не вказують на наявність підстави, передбаченої підпунктом  «в»  пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК.
Суд взяв до уваги і те, що рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2021 у справі № 909/254/21, залишеним без змін в частині стягнення неустойки та зобов`язання відповідача повернути нежитлові приміщення постановою Західного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 та ухвалою Верховного Суду від 15.11.2021, з ФОП Кузіва М.О за період з 11.07.2020 до 28.02.2021 стягнуто 178 653,15 грн неустойки за неправомірне використання приміщення та зобов`язано орендаря повернути у комунальну власність територіальної громади міста Івано-Франківська вказані нежитлові приміщення шляхом підписання акту прийому-передачі нерухомого майна.
При цьому спірні приміщення повернуто орендодавцеві лише 16.06.2022 у ході примусового виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області у справі № 909/254/21.
Суди попередніх інстанцій ухвалювали оскаржені судові рішення у справі №909/890/22 про стягнення з ФОП Кузіва М.О. неустойки за неправомірне використання нежитлових приміщень за період з 01.03.2021 до 16.06.2022 на підставі встановлених фактичних обставин у справі № 909/254/21 (частина четверта статті 75 ГПК), зокрема: факту припинення дії договору від 14.03.2006 №ДО 2820 оренди спірних нежитлових приміщень 10.07.2020; обізнаності ФОП Кузіва М.О. про необхідність повернення об`єкту оренди 11.07.2020; наявності у нього можливості повернути орендоване майно позивачу та умисного невиконання ним цього обов`язку; нездійснення жодних дій, спрямованих на фактичне повернення майна, тобто невиконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2021 у справі № 909/254/21.
При цьому викладені у касаційній скарзі ФОП Кузіва М.О. доводи фактично зводяться до необхідності переоцінки Верховним Судом доказів у справі та безпосередньо пов`язані зі встановленням фактичних обставин справи, що виходить за встановлені статтею 300 ГПК межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК, за яких Суд міг би визнати, що оскаржені судові рішення у справі № 909/890/22 підлягають касаційному оскарженню, ФОП Кузів М.О. не наводить.
Вивчивши і проаналізувавши зміст оскаржених судових рішень і матеріали поданої касаційної скарги, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК підстав для розгляду касаційної скарги Суд також не вбачає. 
Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 909/890/22.
Клопотання ФОП Кузіва М.О. про поновлення строку на касаційне оскарження Суд залишає без розгляду, оскільки касаційну скаргу подано в межах строку, встановленого частиною першою статті 288 ГПК.
Керуючись статтями 163, 234, 235, 287, пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК, Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 909/890/22 за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кузіва Мирослава Орестовича на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 02.02.2023.
2. Копію цієї ухвали, оригінал касаційної скарги разом із доданими до скарги матеріалами надіслати скаржникові.
3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий  суддя                                                                                І. С. Берднік
Судді:                                                                                                         В. А. Зуєв
                                                                                                                   В. Г. Суховий