ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року 
м. Київ

Cправа №  910/15023/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В. Г.,
суддів: Банаська О. О., Білоуса В. В.
за участю секретаря судового засідання Багнюка І. І., 

учасники справи:
представник ГУ ДПС у Дніпропетровській області - Горбань Р. С.,
представник Дніпровської міської ради - Шуліка А. В.,
представник ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" - Ковальчук Н. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022
у складі колегії суддів: Сотнікова С. В. (головуючий), Остапенка О. М., Пантелієнка  В. О.
та на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.08.2022 (в частині відмови у визнанні грошових вимог Головного управління ДПС у Дніпропетровській області)
у складі судді Мандичева Д.В.
у справі № 910/15023/21
за заявами Дніпровської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр-Траст"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Караван-Дніпропетровськ"
про банкрутство, 

На розгляд суду постало питання обґрунтованості грошових податкового органу до боржника щодо орендної плати за землю.

ВСТАНОВИВ
Обставини справи 
1.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04.03.2005 між Дніпропетровською (після перейменування - Дніпровською) міськрадою (орендодавець) та ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" (орендар) укладено договір оренди землі, зареєстрований в реєстрі за № 1839 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: ж/м Сокіл в районі вул. Космічної (Жовтневий район), і зареєстрована за кадастровим номером 1210100000:03:054:0020.
2.          Відповідно до інформації, що міститься у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки, кадастровий номер 1210100000:03:524:0020, нормативна грошова оцінка даної земельної ділянки становить: станом на 2017 рік - 641 774 384,86 грн, станом на 2018 рік - 641 774 384,86 грн, станом на 2019 рік - 641 774 384,86 грн., станом на 2020 рік - 641 774 384,86 грн.
3.          Як встановлено судами при розгляді справи № 910/14176/20 за позовом Дніпровської міської ради до ТОВ Караван-Дніпропетровськ про стягнення 54  970  759,05 грн, розмір орендної плати ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" за користування земельною ділянкою кадастровий номер 1210100000:03:524:0020 становить (3% від нормативної оцінки): за 2017, 2018, 2019 роки - по 19 253 231,55 грн. за кожен рік, за січень-травень 2020 року - 8 022 179,80 грн, а всього за зазначений період - 65 781 874,45 грн. 06.08.2020 рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/5955/19 за позовом Дніпровської міської ради до ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" про розірвання договору оренди землі від 04.03.2005 та зобов`язання відповідача повернути орендовану земельну ділянку, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2020, встановлено наявність заборгованості відповідача з орендної плати за вказаним договором за період із січня 2017 року по грудень 2019 року в розмірі 54 550 822,70 грн.
4.          04.03.2021 рішенням Господарського суду міста Києва рішенням у справі № 910/14176/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 та постановою Верховного Суду від 13.10.2021, стягнуто з ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" на користь Дніпровської міської ради заборгованість з орендної плати за договором від 04.03.2005 за період з січня 2017 року по травень 2020 року в сумі 54 970 759,05 грн.
5.          Судом першої інстанції також встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер 1210100000:03:054:0019 також перебувала в боржника в оренді на підставі укладеного з Дніпропетровською (після перейменування - Дніпровською) міською радою договору від 01.06.2006, укладеного згідно з пунктом 3.1 на п`ятнадцять років.
6.          Дані обставини відображені Головним управлінням ДПС у Дніпровській області в акті перевірки від 15.05.2019 №26627/04-36-14-04/33159964, а також у рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 09.06.2011 у справі №  5005/3467/2011, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.08.2011 та Вищого господарського суду України від 10.11.2011.
7.          Як встановлено судами попередніх інстанцій, з акту перевірки від 15.05.2019 №26627/04-36-14-04/33159964 вбачається, що податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" з питань повноти нарахування плати за землю (орендна плата та/або земельний податок) за земельні ділянки, що перебувають в користуванні ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" на підставі укладених договорів оренди землі, площею 20,4710 га (кадастровий номер - 1210100000:03:054:0020) та площею 0,2055 га (кадастровий номер - 1210100000:03:054:0019) за період з 01.01.2018 по 31.12.2018.
8.          За встановленими у ході перевірки обставинами слідує, що річна сума орендної плати за землю, яка повинна бути нарахована ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" у відповідності до вимог чинного законодавства України на 2018 рік складає 19 445 224,24 грн. 
9.          Боржником занижено суму нормативної грошової оцінки земельних ділянок площею 20,4710 га (кадастровий номер - 1210100000:03:054:0020) та площею 0,2055 га (кадастровий номер - 1210100000:03:054:0019) в податковій декларації з плати за землю за 2018 рік на суму 15 672 129,02 грн.
10.          Висновки акту перевірки стали підставою для прийняття повідомлення-рішення №0018031404 від 14.06.2019 на загальну 23 508 193,53 грн, з якої: основний платіж за податковими зобов`язаннями - 15 672 129,02 грн, штрафна санкція - 7 836 064,51 грн.
11.          Крім того, на підставі статті 129 Податкового кодексу України нараховано в автоматичному режимі на податкове повідомлення-рішення №0018031404 від 14.06.2019 пеню в сумі 3 236 093,97 грн за період з 15.05.2019 по 26.11.2019.
12.          Також, як встановлено судами, боржником самостійно задекларовано грошове зобов`язання, згідно з поданою декларацією від 19.02.2019 №9025417294 у сумі 314 118,10 грн по орендній платі з юридичних осіб (код бюджетної класифікації 18010600).
13.           Згідно з актом перевірки від 20.03.2020 № 14449/04-36-51-30/33159964 останній складений з питань неподання податкової звітності по орендній платі за землю з юридичних осіб, а саме за результатами перевірки встановлено неподання податкової декларації по платі за землю (орендна плата за земельні ділянки комунальної або державної власності) за 2020 рік з граничним терміном подання 20.02.2020.
14.          Відповідно до податкового повідомлення-рішення (форма ПС) №0044595130 від 15.05.2020 на підставі акта перевірки від 20.03.2020 №  14449/04-36-51-30/33159964 боржнику нараховано суму штрафу в розмірі 170 грн.
15.          01.11.2021 ухвалою Господарського суду міста Києва, серед іншого, відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Караван-Дніпропетровськ".
16.          04.11.2021 опубліковано оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Караван-Дніпропетровськ".

Подання заяви з грошовими вимогами
17.          01.12.2021 Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про визнання грошових вимог до боржника в сумі 27 068 817,40 грн.
18.          Вимоги кредитора обґрунтовані наступним:
-          станом на 22.11.2021 за боржником обліковується податковий борг по орендній платі з юридичних осіб (код бюджетної класифікації 18010600) у сумі 324  529,95 грн, а саме: податковий борг по орендній платі з юридичних осіб виник 30.01.2020 у зв`язку з несплатою платником податків самостійно задекларованого грошового зобов`язання, згідно поданої декларації від 19.02.2019 №9025417294 у сумі 314 118,10 грн;
-          згідно з актом перевірки від 20.03.2020 №14449/04-36-51-30/33159964 та податкового повідомлення-рішення (форма ПС) №0044595130 від 15.05.2020 нараховано штрафну санкцію в розмірі 170 грн по строку сплати 25.06.2020;
-          в автоматичному режимі нараховано пеню згідно ст. 129 Податкового кодексу України на податкове повідомлення-рішення (форма Р) №0018031404 від 14.06.2019 з 27.11.2019 по 30.01.2020 у сумі 10 241,85 грн по терміну сплати 30.01.2020;
-          за ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" обліковується неузгоджені суми, які оскаржуються в судовому порядку, а саме: з орендної плати з юридичних осіб, що донараховані контролюючим органом згідно акту перевірки від 15.05.2019 №26627/04-36-14-04/33159964 та податкового повідомлення-рішення (форма Р) №0018031404 від 14.06.2019 на загальну 23 508 193,53 грн (основний платіж - 15672129,02 грн, штрафна санкція - 7836064,51 грн), а також пеня у сумі 3  236  093,97 грн, нарахована в ІКПП АІС Податковий блок в автоматичному режимі на податкове повідомлення-рішення №0018031404 від 14.06.2019 з 15.05.2019 по термін сплати 26.11.2019.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
19.          29.08.2022 ухвалою Господарського суду міста Києва у справі №  910/15023/21, зокрема, визнано кредитором у справі № 910/15023/21 по відношенню до боржника Головне управління ДПС у Дніпровській області з грошовими вимогами на суму 4 710 грн, з яких 4 540 грн - вимоги першої черги, 170 грн - вимоги шостої черги. Відмовлено Головному управлінню ДПС у Дніпровській області у визнанні кредитором на суму 27 068 647,40 грн. 
20.          Суд встановив, що остаточними судовими рішеннями у справі №  910/14176/20 встановлено належного суб`єкта отримання плати за землю у вигляді орендної плати за земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:03:524:0020, яким виступає Дніпровська міська рада, та стягнуто відповідний розмір заборгованості за період з січня 2017 року по травень 2020 року з боржника саме на користь Дніпровської міської ради. Відтак, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні грошових вимог Головного управління ДПС у Дніпровській області в сумі 26 744 287,50 грн., що містять в собі нараховану боржнику плату за землю за 2018 рік за земельні ділянки кадастровий номер 1210100000:03:524:0020, 1210100000:03:054:0019 в сумі 15 672 129,02 грн., а також похідні від даної суми боргу штрафну санкцію в розмірі 7 836 064,51 грн. та пеню 3 236 093,97 грн.
21.          Суд першої інстанції вказав, що із долучених до заяви кредитора документів не вбачається за яку саме земельну ділянку Головним управлінням ДПС у Дніпровській області нарахований податковий борг (земельний податок) у сумі 314 118,10 грн внаслідок несплати платником податків самостійно задекларованого грошового зобов`язання згідно поданої декларації від 19.02.2019 №9025417294, в якій містяться дані по обом земельним ділянкам, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у визнанні грошових вимог кредитора в цій частині. 
22.          Разом з тим, суд визнав обґрунтованими вимоги кредитора в сумі 170 грн, з віднесенням до вимог шостої черги, які виникли на підставі акту перевірки від 20.03.2020 № 14449/04-36-51-30/33159964, який складений з питань неподання податкової звітності по орендній платі за землю з юридичних осіб, а саме за результатами перевірки встановлено неподання податкової декларації по платі за землю (орендна плата за земельні ділянки комунальної або державної власності) за 2020 рік з граничним терміном подання 20.02.2020. 

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
23.          13.12.2022 постановою Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задоволено частково. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.08.2022 в частині відмови у визнанні грошових вимог Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на суму 324 359,95 грн скасовано. Прийнято в цій частині нове рішення. Визнано грошові вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на суму 324 359,95 грн, з яких 314 118,10 грн    - вимоги третьої черги задоволення, 10 241,85 грн    - вимоги шостої черги. В частині решти грошових вимог Головного управління ДПС у Дніпропетровській області ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.08.2022 у справі №  910/15023/21 залишено без змін.
24.          Апеляційний господарський суд погодився із висновком суду першої інстанції про відхилення грошових вимог Головного управління ДПС у Дніпровській області в сумі 26 744 287,50 грн, що складаються з нарахованої плати за землю за 2018 рік за земельні ділянки кадастровий номер 1210100000:03:524:0020, 1210100000:03:054:0019 в сумі 15 672 129,02 грн, а також похідні від даної суми боргу штрафної санкції в розмірі 7 836 064,51 грн та пені в сумі 3 236 093,97 грн.
25.          Разом з тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що самостійно задеклароване податкове зобов`язання згідно поданої декларації від 19.02.2019 №9025417294 набуло статусу податкового боргу, а відтак має бути сплачене платником податку, в даному випадку, боржником без будь-яких умов, в тому числі і тих, що зазначені судом першої інстанції. За вказаних обставин, колегія суддів визнала помилковим висновок суду першої інстанції про відхилення грошових вимог у сумі 314 118,10 грн (самостійно узгодженого) та пені і сумі 10  241,85 грн, такі вимоги підлягають визнанню у даній справі про банкрутство.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
26.          16.01.2023 (через підсистему "Електронний суд") Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.08.2022 у справі № 910/15023/21 та ухвалити нове рішення, яким визнати грошові вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в повному обсязі.
27.          В касаційній скарзі, скаржник не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій в частині відмови у визнання грошових вимог. 
28.          Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
29.          Судом невірно зазначено, що нарахування Головним управлінням ДПС у Дніпровській області боржнику плати за землю за 2018 рік за обома земельними ділянками кадастрові номери 1210100000:03:524:0020, 1210100000:03:054:0019 із штрафними санкціями здійснено за відсутності правової підстави, оскільки ГУ ДПС у Дніпропетровській області є контролюючим органом в частині повноти сплати податків і зборів до бюджету.
30.          При цьому, за доводами скаржника, те, що оскаржуване боржником податкове-повідомлення рішення за формою "Р" від 14.06.2019 № 0018031404 ГУ ДФС у Дніпропетровській області досі є неузгодженим, жодним чином не впливає на можливість розгляду заявлених кредиторських вимог, з огляду на практику викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 по справі № 904/1693/19, а відтак Головне управління ДПС у Дніпропетровській області має право вимоги до ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" по сплаті податкового зобов`язання з плати за землю в сумі 23 508 193,53 грн за період з 01.01.2018 по 31.12.2018.
31.          Крім того, скаржник вказує, що те що відповідним суб`єктом отримання плати за землю у вигляді орендної плати є саме орендодавець Дніпровська міська рада, ГУ ДПС у Дніпропетровській області не заперечує, оскільки стягнуті суми зараховуються до місцевого бюджету, а не безпосередньо на рахунки ГУ ДПС у Дніпропетровській області. При цьому, скаржник посилається на ст. 14.1.175, 19.1.45, 41.4 Податкового кодексу України.

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу
32.          01.03.2023 до Верховного Суду від Дніпровської міської ради надійшов відзив, в якому наведено прохання залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, стверджуючи про правомірність та обґрунтованість відмови у визнанні ГУ ДПС у Дніпропетровській області кредитором на оскаржувану суму. 
33.          23.03.2023 від Дніпровської міської ради також надійшли письмові пояснення, в яких вказує, у судовій справі № 910/14176/20 вже було встановлено належного суб`єкта отримання плати за землю та стягнуто та стягнуті суми у вигляді орендної плати за земельні ділянки за 2018 рік. 
34.          06.04.2023 від ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" надійшов відзив, в якому боржник просить залишити без задоволення касаційну скаргу, а оскаржувані судові рішення - без змін. Боржник стверджує, що податкове повідомлення-рішення № 00181404 від 14.06.2019 досі є неузгодженим, оскільки перебуває в процедурі оскарження, а відтак, на думку боржника, ГУ ДПС у Дніпропетровській області не набуло права вимоги до ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" по сплаті податкового зобов`язання. Посилання  скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 904/1693/19 боржник вважає безпідставним, з огляду на те, що, на думку боржника, заявлення спірних грошових вимог є намаганням податкового органу повторно стягнути орендну плату, яке вже стягнута за рішенням суду у справі № 910/14176/20.  

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ           
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
35.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
36.          Предметом касаційного перегляду у цій справі постало питання обґрунтованості грошових вимог кредитора - ГУ ДПС у Дніпропетровській області в сумі 26 744 287,50 грн, що складаються з нарахованої плати за землю за 2018 рік за земельні ділянки кадастровий номер 1210100000:03:524:0020, 1210100000:03:054:0019 в сумі 15 672 129,02 грн, а також похідні від даної суми боргу штрафної санкції в розмірі 7 836 064,51 грн та пені в сумі 3 236 093,97 грн.
37.          Зазначені вимоги кредитора обґрунтовані тим, що за результатом проведеної податковим органом документальної позапланової перевірки ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" з питань повноти нарахування плати за землю за земельні ділянки, що перебувають в користуванні ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" на підставі укладених договорів оренди землі, площею 20,4710 га (кадастровий номер - 1210100000:03:054:0020) та площею 0,2055 га (кадастровий номер - 1210100000:03:054:0019) за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 (акт перевірки від 15.05.2019 №26627/04-36-14-04/33159964)  встановлено, що річна сума орендної плати за землю на 2018 рік складає 19  445  224,24 грн, натомість боржником занижено суму нормативної грошової оцінки вказаних земельних ділянок в податковій декларації з плати за землю за 2018 рік на суму 15 672 129,02 грн. Вказане стало підставою для прийняття повідомлення-рішення №0018031404 від 14.06.2019 на загальну 23 508 193,53 грн, з якої: основний платіж за податковими зобов`язаннями - 15 672 129,02 грн, штрафна санкція - 7  836 064,51 грн. На підставі статті 129 Податкового кодексу України податковим органом нараховано в автоматичному режимі на податкове повідомлення-рішення №0018031404 від 14.06.2019 пеню в сумі 3 236 093,97 грн за період з 15.05.2019 по 26.11.2019.
38.          Оцінивши доводи касаційної скарги та відзивів на неї, здійснивши перевірку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.
39.          За змістом  статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства кредитор - це юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.
40.          Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядок розгляду судом відповідних заяв регламентовані, зокрема положеннями статей 45 - 47 вищезгаданого Кодексу.
41.          Згідно з частиною першою  статті 46 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви конкурсного кредитора здійснює перевірку її відповідності вимогам цього  Кодексу.
42.          У постанові Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №910/21939/15 наведено правовий висновок, відповідно до якого на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них.
43.          Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство. 
44.          Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27.08.2020 у справі №911/2498/18.
45.          Заявник сам визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство.
46.          Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом, із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. 
47.          Колегія суддів додатково звертає увагу, що окремим завданням суду у межах провадження про банкрутство є недопущення ознак фіктивного банкрутства або доведення до банкрутства у чому полягає захист публічного інтересу у процедурах банкрутства (подібний за змістом висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 у справі №  911/2043/20).
48.          Суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора.
49.          Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство.
50.          Разом з тим, Суд звертає увагу, що використання формального підходу  при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог  створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості  до боржника і відкриття на підставі такої заборгованості провадження у справі про банкрутство. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.
51.          Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20, від 11.02.2020 у справі №  904/8484/16, від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18, від 08.04.2021 у справі № 904/4262/17).
52.          Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
53.          Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. 
54.          Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
55.          У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що зазначені вище  дві земельні ділянки перебували в боржника в оренді на підставі укладених з Дніпропетровською (після перейменування - Дніпровською) міською радою договорів оренди. 
56.          Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
57.          За приписами статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
58.          Відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.
59.          Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України "Про оренду землі").
60.          Статтею 21 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
61.          Відповідно до п. 14.1.147. Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
62.          Згідно з пунктами 288.1 - 288.4 статті 288 Податкового кодексу України (в редакції на момент проведення податковим органом перевірки боржника) підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
63.          Судами встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/14176/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 та постановою Верховного Суду від 13.10.2021, стягнуто з ТОВ "Караван-Дніпропетровськ" на користь Дніпровської міської ради заборгованість з орендної плати за договором від 04.03.2005 за період з січня 2017 року по травень 2020 року в сумі 54  970  759,05 грн. 
64.          Отже, встановивши, що судовими рішеннями у справі №  910/14176/20 встановлено належного суб`єкта отримання плати за землю у вигляді орендної плати за земельні ділянки, яким виступає Дніпровська міська рада, а також факт стягнення основного розміру заборгованості за період з січня 2017 року по травень 2020 року в сумі 54 970 759,05 грн з боржника саме на користь Дніпровської міської ради, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні грошових вимог ГУ ДПС у Дніпропетровській області на суму 15 672 129,02 грн нарахованої боржнику плати за землю за 2018 рік.
65.          При цьому, в касаційній скарзі ГУ ДПС у Дніпропетровській області не заперечує, що за змістом рішень судів у справі № 910/14176/20 було стягнуто суму заборгованості за основними зобов`язаннями та не зазначає, який важливий та доречний доказ не досліджено або досліджено судами попередніх інстанцій з порушенням закону. Суд наголошує, що  в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
66.          За таких обставин у суду касаційної інстанції відсутні підстави для обґрунтованого скасування прийнятих судових рішень в частині відмови у визнанні кредиторських вимог ГУ ДПС у Дніпропетровській області в частині 15  672 129,02 грн нарахованої боржнику плати за землю за 2018 рік.
67.          Відносно заявленої податковим органом штрафної санкції в сумі 7  836  064,51 грн та пені в сумі 3 236 093,97 грн на податкове повідомлення-рішення № 0018031404 від 14.06.2019 за порушення податкового законодавства, Верховний Суд відзначає таке.
68.          Відмовляючи у визнанні грошових вимог податкового органу в цій частині, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що такі вимоги є похідними від основної суми боргу - орендної плати.
69.          Верховний Суд не заперечує, що нараховані штрафні санкції на суму основного боргу є похідними вимогами, водночас, Суд зауважує, що похідні вимоги можуть виникати, як на підставі договору, так і на підставі закону.  
70.          Виходячи із системного аналізу норм земельного та податкового законодавства України, орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (частина перша статті 21 Закону України "Про оренду землі", підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), з другого боку, є однією з форм плати за землю як обов`язкового платежу в складі податку на майно нарівні із земельним податком (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). Такий висновок наведено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 13.10.2021 у справі № 910/14176/20, 09.06.2020 у справі № 911/2685/18.
71.          З аналізу норм ПК України можна зробити висновок, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка є базою оподаткування. Диспозиція статті 288 ПК України чітко розрізняє розмір орендної плати (яка визначається договором) та річну суму платежу (яка, в свою чергу, не може бути меншою від затвердженого законодавцем розміру). Тобто, незалежно від того, чи вносилися зміни до змісту договору оренди в частині встановлення розміру орендної плати, ПК України вимагає, щоб річна сума платежу з орендної плати за земельну ділянку була не меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки. Аналогічний правовий висновок, міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 02.12.2014 (справа № 21-274а14), 07.04.2015 (справа №21-117а15), 14.04.2015 (справа № 21-165а15), 24.04.2015 (справа № 21-131а15), постанові Верховного Суду  від 12.01.2022 у справі №  824/499/20-а.
72.          Наведене свідчить про специфічне регулювання оренди земель державної та комунальної власності як нормами цивільного права, так і положеннями податкового законодавства. 
73.          Податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема: загальність оподаткування - кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу (п. 4.1.1. Податкового кодексу України); невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства (п. 4.1.3. Податкового кодексу України).
74.          Відповідно до п. 191.1.2. Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 193 цього Кодексу, серед іншого: контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.
75.          Відповідно до п. 20.1.19. Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.
76.          Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу (п. 288.7 Податкового кодексу України).
77.          Згідно з п. 286.2. вказаного кодексу платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
78.          Колегія суддів Верховного Суду вважає, що аби дійти висновку про те, що похідна природа штрафних санкцій виключає їх стягнення на підставі того, що основна сума орендної плати стягнута на користь орендодавця (органу місцевого самоврядування) з яким укладено договір оренди, суди повинні були б послатися на конкретну норму права, але цього не зробили.
79.          Суд касаційної інстанції також не вбачає такої норми, тому за загальним правилом, з урахуванням подвійної природи орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності та специфіки публічного регулювання спірних відносин, слід дійти висновку про належність вимог у частині штрафних санкцій за порушення податкового законодавства податковому органу, виходячи з його функцій з контролю за дотриманням податкового законодавства та покладення відповідальності за його порушення та природи орендної плати як різновиду земельного податку. Протилежний підхід не відповідав би духу Податкового кодексу України та меті встановлення фінансових санкцій з метою неприпустимості заниження орендарем суми орендної плати за орендовану землю.
80.          Натомість конкретний розмір таких грошових вимог та його підтвердження відповідними доказами має бути обґрунтований податковим органом та досліджений судами з урахуванням, у даному випадку, зокрема судових рішень у справі № 910/14176/20, якими визначено розмір орендної плати за договором оренди.
81.          За таких обставин, відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи перешкоджає прийняттю рішення по суті справи, тому постановлені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
82.          Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
83.          Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, оцінити правомірність вимог заявника, надати належну оцінку всім доводам учасників справи із належним обґрунтуванням прийняття або неприйняття відповідних доводів і доказів, а отже, і встановити обставини щодо наявності або, навпаки, відсутності підстав для визнання грошових вимог ГУ ДПС у Дніпропетровській області до боржника в частині штрафних санкцій та пені у даній справі. 
84.          Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 2 частини першої статті 308, статтею 310 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга ГУ ДПС у Дніпропетровській області підлягає частковому задоволенню, а прийняті у справі постанова Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 та ухвала Господарського суду міста Києва від 29.08.2022 в частині грошових вимог ГУ ДПС у Дніпропетровській області в сумі 7  836  064,51 грн штрафної санкції та 3 236 093,97 грн пені - скасуванню із направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін. 

В. Розподіл судових витрат
85.          Оскільки в цьому випадку справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат,  відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 2 частини першої статті 308,  статтею 310,   315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

ПОСТАНОВИВ :

1.          Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити частково. 
2.          Постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.08.2022 в частині грошових вимог Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в сумі 7  836  064,51 грн штрафної санкції та 3 236 093,97 грн пені у справі №  910/15023/21 скасувати. 
3.           Справу №  910/15023/21 в частині розгляду грошових вимог Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в сумі 7  836  064,51 грн штрафної санкції та 3 236 093,97 грн пені передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
4.          В решті постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.08.2022 у справі №  910/15023/21 залишити без змін.  
5.          Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 В. Пєсков

Судді                                                                                                    О. Банасько
                                                                                                              
В. Білоус